— 87 — 



300 Æbler — at det skulde være mærkeligt, om ikke samme Beskrivelse 

 i sine Tilfælde vilde kunde dække over 2 — flere Frugtsorter. Det vil vist- 

 nok vise sig umuligt at finde saadanne Karakterer hos Frugterne, som gør 

 det muligt at opstille Skemaer eller Nøgler, hvorefter Frugterne kan be- 

 stemmes med Sikkerhed. Kendskabet til Æbler eller anden Frugt kan 

 nærmest sættes lig Kendskabet til Rosensorter el. lign. Man lærer ikke 

 Æbler at kende ved at studere Beskrivelser eller „Nøgler", man lærer dem 

 ved at se dem paa Træerne, ved at plukke dem, ved at arbejde med dem 

 paa Lageret og ved Omgangen med dem i Husholdningen, og det med 

 Sikkerhed at kunne kende et større Antal Sorter er en Evne, som det 

 kun er de faa beskaaret at tilegne sig. Beskrivende Frugtbøger, som den 

 foreliggende, har dog deres store Berettigelse, navnlig ved den Støtte de 

 kan yde dem, der sysler meget med Frugt, og ved de Oplysninger, de 

 giver med Hensyn til Frugtens Holdbarhed, Kvalitet og Anvendelighed. 

 Ved Beskrivelserne giver Afbildingerne en god Støtte. Til dette Værk har 

 Forfatteren selv leveret alle Tegningerne — 350 Figurer — de fleste 

 tegnede efter frisk Materiale, medens andre er tegnede efter Afbildinger 

 hos Bentzien eller efter Wøldikes Skitser. 



Forfatteren stiller det Spørgsmaal, „om vi da ogsaa har ligesaa gode 

 Sorter blandt vore hjemlige som blandt de fremmede fra Udlandet", og 

 besvarer det straks bejaende. 



Dette er uden Tvivl rigtigt, ja M. mener endog, og sikkert med Rette, 

 at selv om vi med et Slag mistede alle udenlandske Sorter (dette gælder 

 dog kun Æbler), vilde vi være i Stand til at forsyne os med saavel fin 

 Bordfrugt som med Køkken- og Handelsfrugt, med tidlige Sorter og med 

 sildige. Forfatteren siger i sit Forord, at han ikke har medtaget alle de 

 eksisterende danske Sorter, det vilde ligefrem have været uoverkommeligt. 

 Man kan saa stille det Spørgsmaal, hvorfor der da er optaget saa mange 

 Sorter, de kan da umulig være gode allesammen. Nutidens Princip i Frugt- 

 avlen er dog det samme, som Prof. E. Erslev skrev som Motto i sin 

 geografiske Lærebog: „Ikke mangt, men meget", d. v. s. hellere maa man 

 dyrke faa gode Sorter og meget af hver end mange og faa af hver. Nu 

 lærer vi af Bogens Indledning, at mange Sorter, som paa en vis Egn er 

 gode, ikke trives saa vel andet Steds, men paa deres Hjemegn er de de 

 mest yndede. Her har vi da Svaret paa ovenstaaende Spørgsmaal, og ved 

 Valg af Sorter efter den foreliggende Bog bør man have dette i Minde. 

 Men forøvrigt har Forfatteren vel ønsket her paa ét Sted at samle alle 

 hidtil beskrevne danske Sorter. 



Endelig maa der siges et Par Ord om Nomenklaturen. M. foretrækker 

 Navne, der hentyder til Hjemstedet, og har i de Tilfælde, hvor han har 

 skullet døbe Sorterne, valgt et saadant Navn. Navne efter Personer kommer 

 i anden Række. Men i Almindelighed holder han sig til det ældste fore- 

 liggende Navn, navnlig naar dette er godt lokalkendt. Det er derfor vist 

 en Inkonsekvens at omdøbe Tøffelæble til Errindlev Reinet, thi 

 Tøffel æble er det ældste, og saaledes kaldes denne Sort paa Lolland. 

 Enkelte andre mærkelige Navne har Forfatteren lavet om, saaledes er 

 Pumpeæble omdøbt til Skovdalæble, medens S li b e stensæbl e 

 har faaet Lov til at beholde sit Navn. Sorterne er ordnede alfabetisk, og 

 et Register er derfor fundet unødvendigt; det savnes dog. 



Bag i Bogen er nogle Synonymer til Frugtsorter (ogsaa ikke-danske) 

 og Forvanskninger af Frugtnavne opførte. Denne Liste vilde Forfatteren 



