Danmarks Rosæ. 



AV 



S. Almquist. 



Avsikten med denne uppsats är att även hos botanici i 

 Danmark söka väcka intresse för studiet av detta svåra men 

 numera ganska tacksamma växtsläkte, erbjudande rika bidrag 

 till losningen av åtskilliga botanikens aktuella problem. I både 

 Sverige och Norge har den senaste Rosa-forskningen givit resultat, 

 rikare än man kunnat ana, och redan vad här kan bekantgoras 

 av danska fynd visar, att Danmarks Rosaflora har sin egen ka- 

 raktär, som väsentligen kompletterar det övriga Skandinaviens; 

 den behöver noga genomforskas, för att en klar totalbild skall 

 kunna vinnas av den skandinaviska Rosafloran, i sin egendomliga 

 formrikedom ganska skarpt kontrasterande mot det kontinentala 

 Europas. 



På Doktor Ostenfelds uppmaning vill jag först söka ge en 

 möjligast enkel och praktisk vägledning in i rodologiens trassliga 

 problem, vars svårigheter i första början avskräckt flertalet bo- 

 tanisier från varje försök till närmare bekantskap. Jag börjar 

 med skillnaden mellan de grupper, som i Danmark finnas repre- 

 senterade, det första en begynnande dansk rodolog måste lära sig. 



1. Lättast avfärdad är gruppen Homosepalæ, utan t vi vel 

 släktets urtyp; karakteriseras genom att foderbladen sakna par- 

 blad (hos övriga Rosæ, Heterosepalæ, finnas sådana på de yttre 

 foderbladen) och även i övrigt äro svagare utbildade, m. el. m. 

 kor ta och smala. Enda danska arten, R. pimpinellifolia L., är 

 allbekant som odlad, lätt känd på taggarna (tåttstående, nålfor- 

 miga) och den låga växten med små, ljusa blommor och små, 

 rundade blad. Möjligen skulle som relikt i Jyllands stora mossar 

 kunna träffas den ofta odlade R. cinnamomea L., lätt känd på 

 sina långt utdragna, smala blad, under intensivt blåaktigt vitludna, 

 samt taggarna, på rotskotten lika dem hos pimpinellifolia, på den 



Botanisk Tidsskrift. 34. Bind. 17 



