— 259 - 



utan sådana. De förra ha ej blott (som V illosæ-tomentosæ) foder- 

 blad, nypon och deras skaft glandelrika, utan t. o. m. busk- 

 stammen bar of ta glandler eller dessa ersättande borst eller små- 

 taggar och visar derigenom samma tendens åt örtstam som den 

 för det sydligare Europa karakteristiska gruppen Gallicæ, törn- 

 rosornas stamfader. 



Rubiginosæ-agrestes ha ej samma enhetliga karaktär som 

 foregående grupp (2) och även följande (4). Dess mest karakteri- 

 stiska arter (ss. just R. rubiginosa L. och R. agrestis Savi) ha rent 

 gröna blad, under fullsatta med bruna glandler, därav stärkt och 

 karakteristiskt luktande (äpple-, vin- o. s. v.), samt små blad och 

 blommor; vissa arter ha även övre bladytan glandelrik. Mindre 

 lätt igenkänliga bli former hos vilka glandlerna tili större eller 

 mindre del ersättas av hårkladnad (Tomentellæ Auctt.). Mest på 

 overgång åt andra grupper stå en del av de talrika glaucescenta 

 arterna; rikt glandulosa, storblommiga arter bild a overgång åt 

 Gallicæ, och genom allt glandelfattigare former bildas en füllt 

 kontinuerlig overgångsserie till Afzelianæ-caninæ. Arterna finnas 

 i rikaste mängd i Mellaneuropas kalktrakter; mot dessas starka 

 sommarhetta torde småbladigheten m. m. vara skyddsanpassningar. 

 Danmark är avgjort artrikare än Sverige och Norge, och i denna 

 grupp torde många fynd ytterligare kunna göras, varför noggrann 

 granskning med lup av bladens undersida anbefalles. 



3 a. Rubiginosæ: säkraste kännetecknet till skillnad från 

 andra undergruppen har jag här funnit vara de korta? ända upp 

 tili market håriga, talrika stiften; märkessamlingen blir därigenom 

 ett tätt, ludet litet nystan, sittande i själva nyponöppningen. 

 Som hjälpkaraktärer kan anbef alias: korta nyponskaft samt de 

 efter blomningen m. el. m. ut- eller uppstående, varaktiga foder- 

 bladen. 



3b. Agrestes: stift förlängda, uppåt m. el. m. glatta, fåtaliga; 

 märkessamlingen därför utskjutande, gies, glatt — föga hårig; nypon- 

 skaft långa; foderblad efter blomningen nerfällda på och tätt 

 slutna till nyponet, före mognaden i regel avfallande. 



4. Afzelianæ-caninæ skiljas, som ovan sagts, från Rubiginosæ- 

 agrestes endast genom fattigdom på glandler; stam alitid glandelfri 

 (som i regel hos V illosæ-tomentosæ), likaså bladundersidan (utom hu- 

 vudnerven); bladkanten alitid mindre glandelrik än hos grup- 

 perna 2 och 3, blad därför vanligast enkelsågade (grundfor- 

 men), mer sällan svagt (per-f.) eller starkare (præ-f.) dubbel- 

 sågade; nypon och nyponskaft mer sällan glandelbärande (ade- 

 nocarp-f.); i Alperna äro sådana former ganska vanliga och torde 



17* 



