— 264 — 



mindre efter diagnoser, hur väl de än må göras, än efter füllt 

 naturtrogna avbildningar. Att sådana av högt vetenskapligt 

 värde kunde åstadkommas även med en aldre, ofullkomlig teknik, 

 visa planscherna i English Botany och den enda lilla i Rau's 

 citerade arbete, vilka samtliga jag funnit möjliggöra ganska säker 

 bestämning till arten, under det jag tyvärr måste beteckna som 

 nästan alldeles värdel ösa för artbestämning de artistiskt fullän- 

 dade planscherna i det moderna Willmotska praktverket över 

 Rosæ; konturtrohet saknas. 



Det har varit en allmän föreställning, att inga konstanta 

 gränser skulle kunna dragas mellan de olika former, som även 

 en floristiskt oskolad person på en rik rosalokal urskiljer. Det 

 har emellertid i avseende på Rosæ, liksom nästan överallt annars 

 vid tillräckligt noggrann analys, visat sig, att även här naturens 

 allmänna lag av diskontinuitet gäller. Och allt tyder på, att de 

 frökonstanta formernas antal är högst betydligt 1 ). Viktigast av 

 hela formutredningen har synts mig vara, att bland den oändliga 

 mångfalden av konstanta systematiska enheter urskilja just de 

 högsta, således vad man kan kalla arter i samma betydelse som 

 arterna i släkten som Veronica, Epilobium o. s. v. och inom 

 gruppen Homosepalæ, där som ovan sagts uppdelningen i sådana 

 arter ej vållat större svårigheter. Åt sådan artutredning har 

 jag mer och mer uteslutande inskränkt min Rosa-forskning, de 

 lägre enheterna räcka mina krafter omöjligen för, därför behövs 

 ingående och fullständig genomforskning av olika special områden, 

 krävande mångas samfälda arbete. 



Jag började detta artudredningsarbete med R. Afzelianæ gl. 

 Det artschema över dessa, som det för 7 år sedan lyckades mig 

 uppställa, har sedan i all huvudsak visat sig hållbart, trots ma- 

 terialet mångdubblats. När jag för några år sedan tog i tu med 

 bestämmandet av Riksmuseets ganska betydliga samling av extra- 

 skandinaviska Rosæ, visade sig samma artschema även för detta 

 ândamâl tillräckligt, inga nya gl. funnos, men ej så få av de 



Ett sardeles instruktivt exempel på, vilken konstans även de obetyd- 

 ligaste skiljaktigheter kunna ha, lämnar den allbekanta R. pomifera, 

 ursprungligen en för Alperna egendomlig ras, endast genom alla delars 

 kolossala storlek skild från sin varietet minuta Boreau, som finns i 

 samma trakter, men har mycket vidare spridning (ända upp til Lo- 

 foten). I odlat tillstånd har den åtminstone redan under Medeltiden 

 blivit spridd över Europa samt mangenstädes förvildad; som sådan 

 bibehåller den även på ogynsamma lokaler i huvudsak samma storleks- 

 forhållanden, skillnaden från var. minuta förblir ândà tydlig. 



