— 265 — 



skandinaviske arterna tyckas alldeles saknas åtminstone i det 

 kontinentala Europa. Från gl. övergick jag till Afzelianæ glf. 

 och fann tili min stora forvåning, att trots den betydliga habi- 

 tuella olikheten artschemat över gl. även här fullkomligt passade, 

 varje form av glf. lät sig otvunget bestämma efter figurerna på 

 gi.; var glf. motsvarade noga sin gi., men ej omvänt: en grupp 

 gi., som jag för dess maritima forekomst kallat Halogenæ, hade 

 inga motsvariga glf. Alldeles samma resultat gav artutredningen 

 av de grönbladiga, vir. och virf. 



Jag hade red an förut gjort försök att utreda Villosæ, men 

 alldeles misslyckats. I ren fortvivian tog jag nu till mitt gl.- 

 schema och bestämde mina omöjliga Villosæ efter fîgurerna av 

 gl., och se, det gick verkligen utan större svårighet; för var glf. 

 fanns en villos a (men ingen svarande mot Halogenæ). Jag 

 meddelade min upptäckt åt Traaen, och han gjorde samma er- 

 farenhet som jag. Vi försökte nu båda med Tomentosæ och funno 

 att även dar samma schema lät sig använda. Nu försökte jag 

 med Caninæ ; samma resultat, och bland dem hade även Halogenæ 

 samtliga sina motsvarande, med ymnigare forekomst än Glaucæ 

 halogenæ ; men ej heller bland Caninæ funnos hårbladiga Halogenæ. 

 Var canina-art motsvarade sin Afzeliana och omvänt. 



Alla dessa mina och andras erfarenheter av motsvarande 

 arter inom olika grupper synas mig otvetydigt att àdagalâgga 

 existensen av systematiska enheter, som räcka över från en grupp 

 till en annan, omfattande deras motsvarande arter. Dessa enheter 

 kallar jag specialtyper; arterna som höra till samma specialtyp 

 kallar jag conforma och begagnar som tecken för conformitet 

 matematikens likformighetstecken «-)-». Det är ej endast bladfor- 

 men och bladkantens serratur, som bibehåller sig konstant för en 

 specialtyp i olika grupper, utan även i större eller mindre grad 

 färgerna (bladens, blommornas, barkens), taggformen (om den ej 

 för hela gruppen stannat på lägre utvecklingsståndpunkt, som hos 

 Villosæ-tomentosæ), större eller mindre benägenhet för glandelbild- 

 ning o. s. v., således en mångfald av olika egenskaper, alldeles 

 som hos de gamla, Linneanska arterna. Att Crépin och andra 

 erfarna rodologer omedvetet påverkats av specialtypernas ha- 

 bituel a egendomlighet visar sig på många sätt, t. ex. genom att 

 de i sina kollektioner lade nära varandra former tillhörande 

 samma specialtyp, även då de gåvo dem olika namn. Det ut- 

 märkt noggrant redigerade exsickatverket Flora austro-hungarica 

 ger hârpà talrika exempel. 



Enligt ovanstående kan i varje grupp en specialtyp uppträda 



