— 267 — 



till sin specialtyp. Stor forandring av habitus kan även verkäs 

 genom stor- eller småbladighet (sårdeles mier op h yll -formerna 

 äro svåra att igenkänna) samt taggrikedom eller -fattigdom, vilka 

 modifikationer av typen dock endast äro att anse som anpass- 

 ningar efter lokala forhållanden (microphylli t. ex. skydd mot 

 brännande solhetta; sårdeles utpräglad därför i Medelhavslän- 

 derna), utan högre systematisk betydelse. Något högre sådan ha 

 de modifikationer i glandelklädnaden som ovan betecknats som 

 grund-, sub-, super-, per-, præ- och ob -former, varpå man 

 i 1880-talets senare hälft huvudsakligen grundade artskilj andet; 

 man fick sålunda, som Grenier observerade, allt emellanåt fiera 

 "arter" på samma buske! Till alldeles samma fel leder artskil- 

 jande på grund av bred- eller smaltändhet, och överhuvud lär 

 man sig genom noggrant aktgivande på bladvariationen hos olika 

 skott av samma buske (t. ex. på sol- och skuggsidan; än bättre 

 genom observationernas utsträckande till Aéra år med olika 

 vaderleksforhållanden) bäst, vad som för en specialart är konstant 

 karaktär och vad som är tillfälligt. 



Antalet specialtyper, som jag lyekats urskilja, uppgår till 35 

 (dessutom en ej füllt säker), de allra flesta upptagna på mitt 

 omtalade första artschema. Endast en fullkomligt ny har till- 

 kommit; 3, som jag först satte under andra, ha befunnits vara 

 självständiga specialtyper. Ej heller granskningen och bestäm- 

 ningen i Riksmusei samlingar av in- och utländska tili andra 

 grupper hörande har ökat antalet, även Homosepalæ, Gallicæ samt 

 övriga syd- och extra-europeiska grupper ha ej givit någon enda 

 ny specialtyp; t. o. m. de mest egendomliga amerikanska och 

 östasiatiska arter låta sig otvunget hänföra till bekanta special- 

 typer, den paradoxala R. persica Michx. t. ex., vari fiera rodo- 

 loger velat se ett nytt genus, hör tili samma specialtyp som R. 

 (vill.) pomifera Herrm. och R. (Afz. virf.) coriifolia Fr. Till be- 

 stämning inom alla grupper ha figurerna över Afz. gl. visat sig füllt 

 användbara; med hjälp av dessa har jag kunnat få säker bestäm- 

 ning av en mängd Rosæ, för vilka den alltid ytterst noggranne 

 och forsigtige Crépin måst sätta sina välbekanta frageformier; 

 "an ....?" eller "verisimiliter ....?" — han hade ej som jag 

 några säkra formkaraktärer att gå efter. Samtliga 35 kända 

 specialtyper fmnas i Sverige. Av dessa äro endast 22 kända från 

 det kontinentala Europa. De återstående 13 äro alla funna i 

 Norge, troligen alltså tillhörande en västlig, från England invan- 

 drad flora, ty att en så sen flora som den Skandinaviska halvöns 

 skulle ha endemiska typer anser jag uteslutet. Några av dessa 



