— 271 — 



regel på skuggrika rosa-lokaler, enligt otaliga mycket egendomliga och 

 annars svårforklarliga fall av conforma gl.'s och virf.'s samväxande). 



Och fallet 1 förklaras så: genom gropbildningen (formodligen 

 för kalkstensbrytning) uppkom en utmärkt rosalokal; iföljd av den 

 ytterst ringa möjlighet till spontan frosådd som Rosæ äga, har 

 det inträffat, att från den på arter annars rika omgivningen 

 denna nya lokal fick sin hela Rosa-vegetation från en enda art, 

 just hela traktens allmännaste, nämligen R. (canina) Swarziana 

 Fr.; på platsen har denna muterat tili vir f., antagligen även den 

 conforma Afzeliana-arten, denna vidare från gl. tili vir f., samt 

 alla 4 ytterligare tili den egendomliga latissimi-fn, säkerligen 

 väl avpassad for lokalens egendomlighet. Man märke likheten 

 med typförändringen i 2. 



Allt synes mig tyda daråt, att specialtyperna äro de ur- 

 sprungliga Rosa-arterna, vilkas successiva evolution under in- 

 flytande av de ofantligt olika naturforhållandena i olika zoner 

 och världsdelar verkat de förändringar av sarskilt hudsystemet, 

 som utgöra gruppkaraktärerna. Från synpunkten av min nämnda 

 arbetshypotes ter sig hela denna evolution korteligen så: i var 

 grupp har specialtypen så att säga iklätt sig en habit, avpassad 

 för vissa klimatbetingelser; ju mer som offrats på habiten, dess 

 mindre framträder typens speciella karaktär, därav det enhetliga 

 intryck, grupper som Villosæ, Gallicæ o. s. v. göra, vilket gjort 

 att de kunnat betraktas som en, mångformig art; i den enklaste 

 habiten, Homosepalernas, framträda typegendomligheterna bast. 



Hybrider, även füllt fertila, bildas som bekant lätt mellan 

 de storblommiga arterna, även av vissa mer småblommiga med 

 märkesytorna mer tillgängliga vid insektbesöken, ss. R. pimpinelli- 

 folia och alpina, av den sistnämnda i botaniska trådgårdar sår- 

 deles lätt, emedan dess förlängda, slaka grenar tränga sig in i 

 främmande rosabestånd och därigenom ge tillfällen till korsning 

 med dessas blommor. Även Caninæ ha stiften tillräckligt för- 

 längda för lätt insektpollinering, möjliggörande hybridbildning, 

 lättast med andra Caninæ (från nästan alla rikare Canina-lokaler 

 har jag i fullständigare kollektioner hittat hybrider), mindre ofta 

 med Afzelianæ och som det synes nästan sterila. Afzelianæ vir f. 

 i tätare bestånd, där olika specialtyper samväxa, visa sig också 

 ej sällan bilda hybrider. Däremot har jag, trots allt letande, 

 aldrig kunnat finna någon hybrid mellan 2 Ajz. gi. eller 2 Villosæ, 

 hur gynsam för hybridbildning lokalen än ofta synes vara. Hos 

 alla spontana Rosa-hybrider, varav jag haft rikligare exemplar, 



