— 304 — 



I Slutningen af Afhandlingen, Pag. 291 (nederst), prises den 

 Hultske Metode for dens Enkelhed og for „att den icke heller 

 ger ett sken av större exakthet, än den faktiskt äger"; jo vist 

 gør den det ! Thi Pag. 287 fremtræder Anvendelsen af den Hultske 

 Metode med bestemte Tal (Tab. 9), der af Forfî. betragtes som 

 i hvert Tilfælde saa sikre, at de menes at kunne bruges til at 

 bevise, at den Hultske Metode er ,,vida battra" end min Metode; 

 hvis den Hultske Metodes Tal ikke her gav sig „sken" af at 

 være rigtige, kunde Slutningen jo slet ikke drages ; at samme 

 Slutning af en helt anden Grund er ganske falsk, idet de to Ting, 

 der sammenlignes, Frekvens og Dækningsgrad, slet ikke kan sam- 

 menlignes, har jeg tidligere vist. 



Oversigt. 



1) Valensmetoden gaar ud paa ved Formationsunder- 

 søgelser paa objektiv Maade at tildele de enkelte Arter et til 

 deres Valens i Formationen svarende Tal, der kan tjene dels som 

 Grundlag for en direkte Sammenligning af floristisk nært beslæg- 

 tede Formationer, dels som Mellemled ved Omsætningen af sy- 

 stematiske Enheder: Arterne, til Enheder af anden Art (biolo- 

 giske, fysiognomiske), hvorved en eksakt Sammenligning af flori- 

 stisk ganske forskellige Formationer bliver mulig. 



2) Ved den biologiske Karakterisering af Formatio- 

 nerne kommer det især an paa de enkelte Arters Frekvens og 

 deres Kaarpræg, medens det ved den fysiognomiske Ka- 

 rakterisering væsentlig kommer an paa Masseforholdet (i 

 Forbindelse med Frekvens). 



A. Frekvens. 



3) Frekvensen bestemmes ved Udtagelse af et Antal 

 Prøver af en bestemt Størrelse og udtrykkes i Tal, der procentisk 

 angiver det Antal af de udtagne Prøver, hvori den paagældende 

 Art er fundet: Frekvensprocent (F °/o). 



4) Det nødvendige Antal Prøver er naaet, saa snart 

 det vundne Resultat er bleven konstant, o: saa snart Frekvens- 

 procenten ikke væsentlig forandres ved at tage endnu flere Prøver. 



