— 325 — 



trædende, men samtidig med denne indfinder sig Hypnum cupressi- 

 forme, der tiltager i Mængde paa de ældre Stammer og er den 

 dominerende Mosart paa de gamle Ege. Hypnum cupressiforme 

 forekommer paa Egen ikke som /. filiforme, men i en Form, der 

 er Hovedarten temmelig lig. Sammen med denne Art findes paa 

 de gamle Stammer Pleuropus sericeus, men altid i langt ringere 

 Mængde. 



Dyrehavens fritstaaende Ege adskiller sig med Hensyn til 

 Mosfloraens Sammensætning ikke væsentlig fra Samfundstræerne. 



Vender vi os fra Dyrehavens Egebevoksninger til Langskoven 

 ved Hald, faar vi et ganske andet Billede af Mosvegetationen 

 paa Stammerne. Dette skyldes især, at Antitrichia og Frullania 

 Tamarisci er fremherskende paa de yngre og middelstore Træer 

 (Tab. 10). Disse to Mosarter optræder, som vist i det foregaaende, 

 overalt paa Bøgestammerne i de sandede, kalkfattige Egne af 

 Landet. Ogsaa Langskoven ved Hald staar paa Sand, og derved 

 maa vel den store Forskel paa Mosvegetationen paa Egestammer 

 i Hald Skov og i Jægersborg Dyrehave forklares. De to nævnte 

 Mosarter tør betegnes som calcifuge og er desuden sikkert ret 

 nøjsomme med Hensyn til mineralsk Næring 1 ). 



Tabel 10. Mosvegetationen paa Eg i Langskoven ved Hald. (26 om). 





1 



2 



3 



4 



Stammediameter i cm 



10-15 



20-30 



30-40 



50-60 



Lysstvrke i Procent 



10 



12 



14 



12 



Uiota Bruchii 



52 



4 



» 



» 



Frullania Tamarisci 



40 



56 



8 



8 



Antitrichia curtipendula 



12 



68 



88 



92 



Hypnum cupressiforme 



36 



32 



44 



40 



Metzgeria furcata 



4 



» 



» 



» 



Dicranum scoparium 



24 



24 



12 



8 



Pleuropus sericeus 





» 



4 



4 



Æl (Alnus glutinosa). 



Ællen forekommer hyppig i vore Skove i Bevoksninger paa 

 fugtig Bund, de saakaldte Ællemoser, i Reglen vistnok plantet. 



a ) Mineralsk Næring optages af Mosserne væsentlig med Regnvandet gen- 

 nem Bladene (dette gælder sikkert i særlig Grad for Epifytmosser og 

 Stenmosser) og kommer altsaa fra det i Atmosfæren forekommende 

 Støv, af hvilket Hovedmassen selvfølgelig stammer fra Jordbunden i 

 den paagældende Egn. 



