— 331 — 



Dette skyldes ikke Mangel paa Lys i de unge Bevoksninger, men 

 rimeligvis den Omstændighed, at de ganske unge Træers Bark er 

 for glat og jævn til, at Mosserne kan faa Fodfæste. Saasnart 

 Stammerne er naaet ud over deres første Ungdom, begynder 

 smaa Sprækker at opstaa i Peridermen, og i disse indfinder 

 de første Mosser sig. Disse er næsten altid acrocarpe Mosser, 

 nemlig Arter af Slægterne Orthotrichum og Ulota. De danner 

 smaa spredte Puder eller Totter, som er fæstede til Træets Bark 

 med en ganske ringe Flade, hvorfra de straaler ud i Luften til 

 alle Sider. Først senere indfinder de pleurocarpe Mosser sig, idet 

 denne Gruppes Arter ikke fæster sig til Barken paa et enkelt 

 Punkt, men kræver talrige Tilhæftningspunkter. Derfor indfinder 

 de sig ikke straks i de først opstaaede, enkeltvis forekommende 

 Sprækker, men først, naar Barkens Forvitring er mere fremskredet, 

 hvorefter de ret hurtigt vandrer ind, og paa Grund af deres Evne 

 til at brede sig ad vegetativ Vej fortrænger de hurtigt de acro- 

 carpe Mosser og dækker sluttelig hele den opadvendende Del af 

 Stammen. 



De undersøgte Træarter kan inddeles i to Grupper: de glat- 

 barkede og de ru barkede. Indenfor hver af disse Grupper 

 er der Ligheder med Hensyn til Mosvegetationen paa Barken, 

 medens de to Grupper indbyrdes forholder sig ret forskelligt. Til 

 den første Gruppe hører Bøgen og Asken. Naar -disse to Træarters 

 Mosvegetation dog er ret forskellig, skyldes dette væsentlig de 

 to Træarters højst forskellige Lysabsorptionsevne og kun i ringere 

 Grad kemiske eller fysiske Forskelligheder i Barken. Askens 

 dominerende Mosarter, Orthotrichum Lyelli paa de yngre og Leu- 

 codon paa de ældre Stammer, er nemlig fotofile Mosser, der mangler 

 eller kun yderst sparsomt forekommer i den sluttede Bøgeskov. 

 Paa meget lyst stillede Bøge derimod, f. Eks. i Skovudkanter, 

 kan dog disse to Arter være de dominerende, og her bliver Bøgens 

 Mosvegetation derfor omtrent lig Askens. 



Til den anden Gruppe, de rubarkede Træer (med Skorpebark), 

 hører Eg, Ælm, Æl og Poppel. Disse Træer har alle i deres Ung- 

 dom glat Bark, og Mosvegetationen dannes da ligesom paa de 

 glatbarkede yngre Træer af Orthotrichum- og Ulota-Arter. Senere 

 hen dannes Mosvegetationen væsentlig af Hypnum cupressiforme, 

 eller, for Ælmens Vedkommende, af Pleuropus sericeus. Hvad 

 der er Aarsagen til, at Pleuropus sericeus er den dominerende 

 Art paa ældre Ælme og Hypnum cupressiforme paa ældre Ege 

 og Ælle, kan jeg ikke afgøre; forskellig Lysabsorption hos de tre 

 Træarter kan det ikke være, thi Hypnum cupressiforme kan baade 



22* 



