— 336 — 



En anden som Xeromorfi tydet Fremtoning er Tilstedeværelse 

 af Papiller (lokale Membranfortykkelser) paa Bladene. Papiller 

 forekommer, som det ses af Fig. 2, hos mange Barkmosser; de 

 skal (iflg. Grebe (1912)) hos de Mosser, hvor de findes, bevirke, 

 at den som Vandreservoir fungerende Cellulosemasse forøges, uden 

 at Lysets Gang gennem Membranerne væsentlig svækkes, da For- 

 tykkelserne kun forekommer lokalt. Goebel (1915) antager derimod, 

 at Papillerne væsentlig tjener til at forøge Plantens Kapillærkraft. 

 Som Vandreservoir tjener sikkert ogsaa den krukkef ormede Under- 

 lap hos F rullania- Arterne (Goebel 1915). 



Voksemaaden viser i mange Tilfælde Tilpasning til Xerofili. 

 Barkmosserne danner i Reglen tætte Maatter (Hypnaceer og 

 Neckeraceer) eller smaa tætte Puder (Orthotrichum), hvorved 

 dels Fordampningen nedstemmes, dels Evnen til at fastholde Vand 

 forøges. 



Som xeromorf Karakter maa ogsaa de hos Barkmosser meget 

 almindeligt forekommende Bevægelser af Bladene betragtes. Disse 

 lægger sig i tørt Vejr op til Stænglen, samtidig med at der ofte 

 forekommer Foldninger og Krusninger af Bladene, hvorved Over- 

 fladearealet yderligere formindskes. Dette ses smukt f. Eks. hos 

 Orthotrichum Lyelli (Fig. 3 og 4). Mange Barkmosser trykker sig 

 desuden overordentlig tæt ind til Underlaget, hvorved Fordamp- 

 ning fra Undersiden væsentlig nedstemmes (Neckera pumila, 

 Metzgeria furcata, Frullania dilatata). Endelig taaler uden Tvivl 

 mange af de paa Træbark forekommende Mosser fuldstændig Ud- 

 tørring uden at tage Skade 1 ); dette har særlig Betydning for 

 Levermosserne, som mangler de fleste af de ovenfor omtalte xero- 

 morfe Karakterer. 



Edgar Irmscher (1912) har undersøgt Bladmossernes Resi- 

 stens mod Udtørring. Denne varierer stærkt efter Voksestedet. 

 Hos Vand- og Skovbundsmosser er den mindst (Fontinalis anti- 

 pyretica dør efter en Uges Ophold i almindelig Stueluft ved 20° G., 

 Catharinea undulata efter 25 Uger, Mnium rostratum og M. hor- 

 num efter 9 Uger); størst er Resistensen mod Udtørring hos Sten- 

 og Barkmosser (Grimmia pulvinata dør efter 60 Ugers Ophold i 

 Stueluft, Orthotrichum stramineum efter 72 Uger, O. speciosum 

 efter 60 Uger, O. tenellum efter 85 Uger). 



Som et Forhold, der bevirker Resistens mod Udtørring, maa 

 Tilstedeværelsen af et stort osmotisk Tryk i Gellerne opfattes. 

 For Barkmossernes Vedkommende har jeg ved Hjælp af den 



x ) Loeske (1913) anfører, at Racomitrium sudeticum efter 7 Aars Ophold 

 i Herbarium voksede videre efter Opblødning i Vand. 



