— 338 - 



kan vokse ud i alle Retninger; de tjener til at udbrede Planten 

 ad vegetativ Vej (Jonsson 1898). 



Barkmossernes Forhold til Lyset er allerede berørt under Be- 

 skrivelsen af de enkelte Samfund. Kun faa af dem er fotofile, 

 nemlig Arterne af Slægterne Orthotrichum og Ulota samt Leu- 

 codon. For disse Arter er den sluttede Bøgeskov som Regel for 

 mørk. De fleste Arters Lysminimum ligger derimod meget lavt. 

 Hypnum cupr ess ij orme's Lysminimum ligger f. Eks. under 0,4 °/o, 

 hvorfor den kan vokse i den mørkeste Ædelgranskov (paa Stub- 

 bene). Et Lysmaksimum for denne Art findes ikke ; den taaler at 

 vokse i det frie Dagslys. 



Jordbundens kemiske Sammensætning synes ogsaa at være 

 af Betydning for Epifytmosserne. De mineralske Stoffer optages 

 som nævnt Pag. 325 væsentlig med Regnvandet gennem Bladene 

 og stammer altsaa fra Luftens Støv, af hvilket Hovedmassen 

 selvfølgelig atter stammer fra Jordbunden i den paagældende Egn. 

 Det synes her især at være det større eller mindre Kalkindhold, 

 der gør sig gældende. Saaledes spiller Antitrichia curtipendula og 

 Frullania Tamarisci en stor Rolle paa ældre Bøge- og Egestammer 

 i Skove med kalkfattig, morklædt, og derfor sur Bund (Skovene 

 paa Rullestensgrus : Grib Skov, Store Dyrehave, Silkeborg-Skovene 

 og Langskoven ved Hald, Tab. 3, 4, 5 og 10), medens disse Mosser 

 mangler, eller saa godt som mangler, i de kalkrigere Skove paa 

 Moræneler: Jægersborg Dyrehave og Hareskovene (Tab. 1 og 9). 

 De to nævnte Mosarter tør derfor betegnes som calcifuge. 



