7 



flere Henseender kan gjøre Fordring paa danske Floristikeres 

 Opmærksomhed. 



Det udmærker sig først og fremmest ved en strengt 

 gjennemført kritisk Behandling af det fra tidligere Tider 

 foreliggende Materiale, hvorved f. Ex. mange af de Nolteske 

 Angivelser berigtiges, ligesom det skarpt udskiller alle de 

 fremmede Planter, der mere momentvis ere indvandrede i 

 Gebetet, hvortil blandt Andet en Handelsstad som Hamborg 

 især giver Anledning. Han gaaer maaske stundom vel vidt, 

 inden han vil anerkjende en indvandret Plantes Borgerret, 

 men efter min Anskuelse er det at foretrække for den 

 Lethed, hvormed Prof. Lange har optaget adskillige i sin 

 Nummerrække, der neppe nogensinde erholde Indfødsret*). 

 I Forbindelse hermed har Dr. Prahl givet mange historiske 

 Oplysninger om Tidspunktet for enkelte Planters Indvandring 

 og gradvise Fremskriden, og endvidere har han for andres 

 Vedkommende søgt at drage Grænserne for deres geografiske 

 Udbredelse. 



Først maa nogle Berigtigelser anføres med Hensyn til 



*) Exempelvis vil jeg nævne: Phy salis, Linaria Cymbalaria, Stenactis, 

 Isatis, Lunaria biennis, Spiræa salicifolia, Cijtisus Laburnum. Have- 

 planter, der have havt Aarhundreder til at gjøre sig det hjemligt, 

 have ikke formaaet at blande sig i Plante-Befolkningen, f. Ex. de 

 mange Løgplanter, der paa deres Hjemsted saa let sprede sig: 

 Crocus, Eranthis, Fritillaria, Narcissus o. a., og den Omstændighed, 

 at nogle ere fundne sporadisk paa Steder udenfor Kulturen, taber 

 al Betydning ligeoverfor den geografiske Begrænsning. Det Samme 

 gjælder om fra Arildstid indførte Lægeplanter, som Aconitum, Asarum 

 o. a., der længe kunne holde sig forvildede paa samme Plet, uden 

 derfor at erhverve sig Hjemstedsret. Ganske anderledes forholder 

 det sig med indvandrede Planter, der ere af en mere kosmopolitisk 

 Beskaffenhed og hurtigere finde sig til Bette paa den nye Jordbund, 

 som Anthemis tinctoria, Lrigeron Canadense, Senecio vernalis og 

 stadigen vandre videre. At almindelige Kulturplanter, der saa let 

 ved et spildt Frø kan vise sig udenfor den dem anviste Mark — 

 saasom Hør, Hamp, Boghvede — ikke erholde Bet til Borgermærket, 

 er begribeligt, men at Pisum arvense og Onobrychis betegnes dermed, 

 forekommer mig ikke konseqvent. 



Spørgsmaalet har forsaavidt en større Betydning, end det i første 

 Øieblik synes, thi det berører Plantegeografien, idet Grænserne for 

 en Plantes Udbredelse derved udviskes. 



