167 



beklæde Forkimen, ikke blot tilføre Vand, men ogsaa or- 

 ganiske Stoffer fra Jorden, og at Prothalliet saaledes lever 

 saprofytisk*). I Overensstemmelse med Forholdet hos saa 

 mange Saprofyter, f. Ex. Orchideer, ere da ogsaa her Rod- 

 haarene gjennemvoxede af Svampehyfer, som trænge videre 

 ind i Forkimen og muligvis spille en Rolle ved Nærings- 

 optagningen. 



Herved maa imidlertid erindres, at den overjordiske, 

 klorofylholdige Forkim af L. cernuum, der da i alt Fald 

 ikke er Holosaprofyt , ogsaa huser en Snyltesvamp, og at 

 denne ikke behøver at have større Betydning for den blege 

 end for den grønne Forkim. 



Ganske det samme træffes hos Orchideerne. 



I Rodhaarene af Ly c. annotinum optræde efter Bruch- 

 mann Svampehyferne aldeles paa samme Maade som vi 

 have seet det hos Marchantia; de forgrene sig og danne 

 kjedestillede Opsvulmninger og faae her Skillevægge, hvilket 

 sidste man maa lægge Mærke til, da Bruchmann tydeligt 

 har seet, at disse Hyfer stode i Forbindelse med Svampen i 

 Forkimens Indre, som temmelig sikkert er en Pythium. Er 

 dette rigtigt, bliver der jo nemlig ogsaa Mulighed for, at 

 de septerede Hyfer hos Halvmosserne kunde tilhøre den 

 ellers eencellede Svamp, som sædvanligt siges kun at have 

 Skillevægge tæt ved Formeringsorganerne. 



I Forkimens Celler danner Svampen Oogonier, den er 

 udbredt over mere end Halvdelen af hele Knolden, men 

 synes ikke at gjøre nogensomhelst Skade. Den omspundne 

 Gellekjerne viser lige saa lidt som Protoplasmaet noget Tegn 

 paa Overlast. 



Mærkeligt er det, at Hyferne, som i det nederste Parti 

 danne Nøgler i Gellernes Lumen, saa saare de naa den 

 yderste Cellerække af det Lag, som foruden en Rigdom af 

 Fedt indeholder den hele Mængde af de smaa Stivelsekorn, 



*) Jfr. Molisch, H. : Ueber Wurzelausscheidungen und deren Einwir- 

 kung auf organische Substanzen. Sitzber. d. kais. Akad. d. Wiss. 

 z. Wien. 1887. Bd. XCVI. Abth. I. S. 84—109. S. 103. 



