194 



men han beklager selv (I.e. S. 5), at denne Figur — i alt Fald i 

 andre Henseender — ikke er nøiagtig, og han har derfor 

 givet en anden Afbildning (S. 6, Fig. Ä), der fortræffeligt 

 stemmer med vor, men paa den anden Side heller ikke kan 

 afgjøre det foreliggende Spørgsmaal. Dette oplyses bedre 

 ved en Iagttagelse, jeg har havt Leilighed til at gjøre med 

 Rødder af en 3 Aars Rødgran fra Forsøgshaven i Fontaine- 

 bleau. Paa Svamprødder, som havde henligget længere^ 

 Tid i Eau de Javel, bleve Skederne og tildels ogsaa Hyferne 

 i Fletværket bortædte. Barkcellevæggene angrebes derimod 

 ikke kjendeligt, saa at man tilsidst saae de bølgede Side- 

 lameller adskilte ved et større Mellemrum, hvor forhen Hyfe- 

 vævet havde været. Dette fortærer altsaa Midtlamellen og 

 smelter tilsyneladende sammen med Sidelamellerne. 



De af Re es s omtalte og afbildede Vægknuder og 

 Haustorier i Barkcellernes Lysninger har jeg ikke fundet 

 hos Rødgranen; men da jeg kjender de sidste hos Bøgen 

 (jfr. nedenfor), er deres Forekomst ogsaa hos Picea i høi 

 Grad sandsynlig, om end sjelden. 



Den unge Rod, Ungroden*), anlægges helt og hol- 

 dent indenfor Endodermis e H i Pericyklen ud for en af Ved- 

 straalerne x og baner sig Vei gjennem Moderroden, ikke 

 ved nogensomhelst Sprængning af Vævene, men ved at 

 „tære" sig frem; den æder lidt efter lidt Moderrodens Endo- 

 dermis, Bark og Overhud op, kun Laser og Smuler blive 

 tilbage som Levninger fra dens Maaltid, ellers ligger den 

 ganske frit i sit Madkammer. Denne Ungrodens Tæren paa 

 Vævene, — rimeligvis ved et udskilt „Ferment" — er særlig 

 bleven hævdet af Schacht 122 1 852, S. 300, 127 1860, S. 83, 

 S. 171, Reinke 109 1 872, Sp. 53, Taf.L, Vonhöne 147 1880 

 og Van Tieghem 140 1888, men i Reglen overseet af 

 Andre; deri har en gjennemgribende Betydning for Rodens 



*) Saaledes kalder jeg den unge Rod i Modsætning til Moderroden; 

 og Begrebet „ Ungrod B gjelder da for enhver Rod, lige fra dens 

 Anlæg indtil den første Gang forgrener sig, derefter for det yderste 

 ugrenede Stykke, „Spidserne" af den og dens Siderødder; Ugrenet- 

 heden er Kjendemærket. 



