195 



Fysiologi og for vor Opgave, fordi den bedre end alle For- 

 søg viser, at Roden ikke blot kan optage organiske For- 

 bindelser, men at den i det Mindste til en vis Tid fortrins- 

 vis lever af disse, idet den fortærer hvad den træffer paa: 

 Stivelse, Plasma, Cellulose. At denne Evne ikke tabes 

 under Rodens senere Udvikling, derfor tale Resultaterne af" 

 Forsøg baade fra ældre og nyere Tid. 



Eet er der dog, som dens „Fermenter" ikke kunne magte, 

 det er Svampeskeden; denne lader sig ikke blødgjøre; hvis 

 den derfor ikke vil følge med Ungroden under Væxten og 

 altsaa strække sig, hvilket er det almindelige Tilfælde, er 

 der ikke andet for: den maa sprænges, og gjennem de* 

 sønderrevne Rande trænger Roden frem. Den fermentative- 

 Virkning udgaaer efter v. Tieghem fra en „Tæreskede" 

 (poche digestive), der omgiver Ungroden, og som hos Abie- 

 tineerne uddannes fra Pericyklen *). Da Barkcellerne i nogen 

 Afstand fra Ungroden ikke vise Tegn til Forskydning, ind- 

 seer man tillige, at hin kun i ringe Grad virker meka- 

 nisk gjennembrydende paa Moderroden, dens Spændkraft 

 bliver først benyttet til Sprængning af Svampeskeden. Indtil 

 dette Udviklingstrin er den svampfri; men de frigjorte Hyfer 

 af den bristede Skede ere strax rede til at angribe dens 

 mest saarlige Punkt, Rodhætten, og Skededannelsen er snart 

 i fuld Gang. Som nævnt er dette Tilfælde sjeldnere; i 

 Reglen giver Moderrodens Svampeskede efter, poser sig ud 

 omkring Ungroden og voxer sig fast i denne under Dan- 

 nelse af nye indskudte Hy fem asser. 



Den her behandlede Rødgran viste, ligesom saa mange 

 andre, jeg har undersøgt, de mærkelige Indsnøringer paa 

 mange Sugerødder, som ogsaa Drude afbildede (Fig. B.). 



Mit Undersøgelsesmateriale stammer fra Bornholm, 

 Sjælland, Fyen, Jylland, samt Egnen omkring Berlin og 

 Paris; det er taget fra Træer i forskjellige Aldre, unge og 

 gamle, og til forskjellig Aarstid. Gjennemgaaende optraadte 

 Svampesymbiosen paa den ovenfor skildrede Maade, idet 



*) v. Tieghem 140 1888, p. 7-9, 355. 



1:3* 



