238 



søgte Tilfælde mærkeligt nok ikke septerede, klare og korte 

 Hyfer, som opsvulmet Barkparenkym med Rodhaar. Feilen 

 var altsaa ganske svarende til den, som Th. Hart i g i sin 

 Tid havde begaaet (se ovenfor S. 174 tf.). 



Kamiénski 63 1882 (p. 31—32; PI. III., fig. 7), har 

 givet en noget udførligere Beskrivelse med Afbildning af 

 Bøgens Svamprødder. 



Han fremhæver ligesom Müller Dværgrøddernes rigt 

 koralf ormige Forgrening, oftest kun i en og samme Plan. 

 Sugerødderne vare langt tykkere end det bærende Rod- 

 stykke og toge sig derfor næsten ud som fremmede Legemer 

 paa Bøgerødderne ; ligesom hos Gonifererne og tildels Mono- 

 tropa*) vare de omgivne af et tykt homogent Lag af Svampe- 

 væv, hvis Hyfer trængte intercellulært ind i Epidermis og 

 Rodbark, adskillende Gellerne ved et enkelt Lag af stærkt for- 

 grenede Traade. I Modsætning til Monotropas frie Rod- 

 hætte, var Bøgens Sugerod ogsaa indspunden paa Spidsen, 

 idet Svampeskeden naaede helt rundt, og Figuren viser, 

 hvorledes Hyferne herfra udbrede sig i Jorden. 



Kamiénski var nærmest tilbøielig til at opfatte Svam- 

 pen som en Snylter, der tog Næring af Roden og maaske 

 overførte noget af Byttet til sin anden Værtplante Mono- 

 tropa gjennem de Svamprødderne forbindende Hyfer (1. c. 

 p. 34). Senere har han 64 1886 mere afgjort udtalt sig herfor, 

 idet han rentud erklærer Svampen for Antibiont**); hos Car- 

 pimis Betulus skulde dens ødelæggende Indflydelse vise sig 

 ved Hypertrofi af Rodens Væv og Forandring af dens Celle- 

 indhold. Jeg kjender desværre kun et Referat af denne 

 sidste Meddelelse, med hvilken alle mine og vistnok alle 

 Andres Iagttagelser staa i Modstrid. At der paa Avnens 

 Rødder hist og her kunne optræde antibiontiske Svampe, kan 

 jeg selvfølgeligt ikke benegte Muligheden af, men dette er 

 formodentlig ikke det, hvortil Forfatteren har sigtet. 



Resultatet af sine gjennem en Aarrække fortsatte Under- 



*) Jvf. ovenfor S. 181 og 230. 



**) Jvf. ovenfor S. 181. Sml. dog ogsaa Vuillemin, 149 1890, p. 332. 



