288 



store Epiblastemer; af hvert af dem hvælver allerede meget 

 tidlig saavel en øverste og større Del som en mindre r 

 nederste sig frem, eller med andre Ord der opstaaer snart 

 en lav Tværfure lidt nedenfor deres Midte. Det aflange 

 Epiblastem har delt sig i to ovenover hinanden stillede, nye 

 Anlæg. Heraf bliver det øverste snart langt større end 

 det nederste; det udvider sig til Siderne henover Anlæggene 

 til ydre Perigonkreds og viser sig snart som Støvblad- 

 anlæg: det underste Afsnit af det oprindelige, fælles Epibla- 

 stem bliver til et Blad af indre Perigon. Længere har jeg 

 ikke kunnet følge Hanblomstens Udvikling, og jeg veed saa- 

 ledes ikke, hvorledes Pistilrudimenterne dannes i dem. 

 Bygningen af den færdige Blomst forudsætter jeg her be- 

 kjendt og skal kun henvise til Figurerne af den hos Engler 

 & Prantl eller i Martius's Flora bras. 



Denne Udviklingshistorie stemmer overens med den,, 

 som Ronte [1. c] har givet af trehannede Paepalanthus- 

 blomster. Ydre Støvdragerkreds findes altsaa aldeles ikke, 

 og indre Perigonkreds udvikles paa samme Tid, ja endog 

 af samme Epiblastem som den anteponerede Støvbladkreds. 



Med Hensyn til de to sidst nævnte Bladkredse mener 

 Ronte nu (paa ægte Genetikervis), at de „ohne Zwang" 

 lade sig opfatte som een. Bladene ere blot seriat dob- 

 belte bl. a. ligesom hos Ophioglossum og Primula. Ganske 

 bortseet fra førstnævnte, kryptogame Væxt, som efter min 

 Opfattelse slet ikke i denne Sammenhæng kan anvendes 

 komparativt, naar man da ikke ganske vil sætte al Fylogeni 

 udenfor, er Primula som en endnu kontrovers Plante vel 

 heller ikke værd at anføre som Støtte, fordi den faktisk 

 ikke viser ganske den samme Udviklingsgang som [Tonina og] 

 de af Ronte undersøgte Eriocaulonaceer. Det samme 

 gjelder forøvrigt om et andet af ham anført Paralelexempel, 

 Potamogeton, hvorover Schumann 1 ) nylig har leveret inter- 

 essante Undersøgelser. 



De to anteponerede Organer, det indre Perigonblad 



') Morphologische Studien, Heft I; 1892; p. 140. 



