XXI 



II. Spredt Væxt, idet idetmindste nogle af Skuddene begynde 

 med en kortere eller længere, vandret Udløberdel. 

 Forgreningen sympodial. 



A. Forgreningen uregelmæssig; Sideskud, baade strax-oprette 

 og med Udløberdel udstyrede, kunne udgaa saa vel fra 

 den opstigende Skuddel (Ombøiningsstedet) som fra den 

 strakte Udløberdel. 



7. Chordorrhiza-Grupipen. — C. chordorrhiza. 



B. Forgreningen for saa vidt regelmæssig, som Sideskud kun 

 udgaa fra den opstigende Skuddel, Ombøiningsstedet; er 

 der flere Sideskud, hvilket er Regelen, har den nederste 

 den længste Udløberdel og er fremmeligst; paa de øvrige 

 bliver Udløberdelen kortere jo høiere Skuddet sidder, og 

 de øverste have slet ingen Udløberdel men danne strax- 

 oprette Skud: 



8. Arenaria-GruipTpen : Med særlig udpræget Kraftknop i 4de eller 

 5te Bladaxel; det af Kraftknoppen fremgaaede Foryngelsesskud,. 

 som er antidrom med Moderskuddet, voxer ud i samme Ret- 

 ning som dettes Rhizomdel og iler i Udvikling langt forud 

 for det eller de efterfølgende Formeringsskud ; der anlægges i 

 hver Væxtperiode flere Skudgenerationer, og Skududviklingen 

 er i Regelen 2-aarig. — C. arenaria med Kraftknoppen i 4de 

 Bladaxel (Celakovsky i „Sitzungsber. d. K. böhm. Geselsch. d. 

 Wiss. in Prag" 1 , 1881, Pag. 238). C. disticha med Kraftknoppen 

 i 5te og C. incurva med Kraftknoppen snart i 4de, snart i 5te 

 Bladaxel. 



9. Flacca-Gruppen : Den nederste, første Knop sidder ikke i, 

 nogen bestemt Bladaxel og kan saaledes kun for saa vidt 

 kaldes Kraftknop, som den i Regelen er fremmeligere end de 

 øvrige og voxer som Fortsættelsesskud ud i Retning af 

 Moderskuddets Rhizomdel. medens de andre, hvis der over- 

 hovedet udvikles flere, voxe ud i forskj eilige Retninger. Der 

 anlægges i hver Væxtperiode 1 — 3 Skudgenerationer og Skud- 

 udviklingen er i Regelen 3-aarig, sjeldnere 2- eller 4-aarig. 

 Rødderne udgaa fortrinsvis fra den opstigende Skuddel og 

 oftest alene herfra. — G. dioeca, C. Goodenoughii, C. gracilis, 



C. verna, C. ericetorum, C. panicea, G. flacca, C. iimosa, C. 

 rostrata, C. vesicaria, G acutiformis, C. riparia, C. filiformis 

 eg C. hirta. 



Flere Arter i de øvrige Slægter kunne i det Væsentlige hen- 

 føres til disse indenfor Carex-Qlægten opstillede Grupper, saaledes 

 f. Ex. Rhynchospora fusca, Cladium Mariscus, Eriophorum polysta- 

 stachyum, E. gracile og Scirpus silvaticus til Flacca-Gvwppen, og 

 Eriophorum vaginatum til Paniculata-Gruippen; men mange Arter 

 fremtræde dog som særegne Typer, saa] ed es Schoenus- og Heleo- 

 ch ar is- Arterne, Eriophorum alpinum, Rhynchospora alba og de fleste 

 Scirpus- Arter, hvoraf Taleren udførligt omtalte S. maritimus og 

 og S. paucifforiis"; saa vidt Taleren havde kunnet se, forholdt den 

 sidstnævnte Art sig paa følgende Maade: den har et lodret eller 

 skraat opstigende, meget kortleddet, sympodialt Rhizom, som 

 hurtigt døer bort bagfra, saa at kun eet Aars Tilvæxt er levende 

 paa samme Tid. I hver Væxtperiode udvikles flere, indtil c. 10,. 

 oftest dog færre, Skudgenerationer; hvert Skud bærer tre grund- 

 stillede, skedeformede Lavblade; mellem disse og den endestillede 

 Blomsterstand findes knn eet, 5—20 cm. langt Stængelstykke,. 

 Straaet, som er Plantens eneste Assimilationsorgan, idet Løvblade 

 fuldstændigt mangle; ofte findes enkelte golde, kun assimilerende 

 Straa. Det nederste Lavblad, det rygstillede tvekjølede Forblad,, 

 støtter en Kraftknop, der voxer ud til et Skud, som i Et og Alt 



