XXII 



gjentager det relative Hovedskud; det 2det Blad er et Ammeblad, 

 som fra en øvre Del af sædvanlig Beskaffenhed mod Grunden 

 gaaer over i en tyk, kjødet Grunddel, hvis Celler ere ganske 

 proppede med Stivelse; ogsaa det 3die og længste Blad, der tæt 

 omslutter den nederste Del af Straaet, er ved Grunden lidt op- 

 svulmet, med stivelsefyldte Celler, men i meget ringere Grad end 

 det foregaaende. Mod Slutningen af Sommeren udsende Tuerne, 

 men dog ikke altid, 1—3, undertiden maaske flere, vandrette, 

 underjordiske, 2—7 Cm. lange Udløbere, der udgaa fra Grunden 

 af de oprette Skud og, saa vidt Taleren havde kunnet se, fra 

 Hjørnet af 2det Blad, Ammebladet; efter 2—4 forlængede Stæn- 

 gelstykker bøie disse Udløbere opad og afsluttes med en Knop, 

 der næste Aar grundlægger en ny Tue; undertiden voxer Knoppen 

 allerede i første Aar ud til et kort, goldt Straa med 3 Lavblade 

 ved Grunden; det første af disse Blade støtter da den løgformede, 

 overvintrende Kraftknop. ; 



Prof. Warminq gjorde efter Foredraget nogle Bemærkninger. 



Mødet den 14. Maj 1892. Tilstede vare: Børgesen, Dalskov, 

 Didrichsen, Frøken Hallas, Frøken Hannemann, Frøken Harboe, 

 Hartz, Johannsen, Kiærskou, Jon. Lange, Lund, Mentz, O. G. 

 Petersen, V. A. Poulsen, Raunkiær, F. K. Ravn, J. P. Ravn, E. 

 Rostrup, Sarauw, A. Zoffmann. 



Lector 0. G.Petersen talte om den molocolyledone Stæn- 

 gels Tykkelsevæxt og anatomiske Regioner (Se S. 112). 



Cand. mag. C. Raunkiær gav Meddelelse om et Par nye 

 Snyltesvampe (se S. 108) og talte dernæst om Bestø vningen 

 og Frugtspredningen hos de danske Cyperaceer. 



De vare alle, omend i forskjellig Grad, proterogyne; hos de 

 med tvekjønnede Blomster udstyrede Slægter er Proterogynien i 

 Regelen saa stærk, at Selvbestøvning er udelukket; hos nogle kan 

 Krydsbestøvning finde Sted mellem Blomster i samme Blomster- 

 stand, hos andre ikke; Taleren havde dog i denne Henseende 

 fundet store individuelle Forskjelligheder. Han havde hos enkelte 

 Arter, f. Ex. Scirpus caespitosus, iagttaget Tilbøielighed til Sær- 

 kjønnethed, og Eriophorum vaginatum havde han paa den lille 0 i 

 Hvalsølille Sø fundet fuldstændig gynodioecisk. Carex- Arterne 

 kunde for saa vidt kaldes proterogyne som den hunlige Del af 

 Axet hos Mono- og Homostachyae blomstrer før den hanlige, lige- 

 saa $-Axene hos Heterostachyae før c£-Axene eller ç£-Axet paa 

 samme Straa. 



Taleren omtalte dernæst Frugtspredningen, som fandt Sted 

 baade ved Vindens, Vandets og Dyrenes Hjælp. Forskjellige Byg- 

 ningsforhold, der ikke synes at være til anden Fordel for Plan- 

 terne, begunstige Spredningen ad de nævnte Veie og fremtræde 

 saaledes som bestemte Tilpasninger. Hos de fleste, især - de høi- 

 stænglede Arter, kunne Frugterne føres kortere eller længere bort 

 fra Moderplanten derved at Stænglerne svaie frem og tilbage i 

 Vinden, hvorved Frugterne slynges bort. Et særegent Flyve- 

 apparat findes som bekjendt kun hos Eriophorum- Arterne. Spred- 

 ning ved Vandets Hjælp er overveiende, hvilket er i god Over- 

 ensstemmelse med, at de fleste Arter ere Sumpplanter eller dog 

 voxe paa fugtige, i Efteraar og Vinter ofte oversvømmede Steder. 

 Hos mange Carex-Arter vare Nødderne vel tungere end Vand, 

 men paa Grund af Frugthylsteret, der danner et mere eller mindre 

 løst sluttende Hylster omkring Nødden, blive Frugterne hos alle 

 Carex-Arter dog lettere end Vand, saa at de svømme ovenpaa 

 idetmindste i nogen Tid. Hos nogle Arter, f. Ex. C. rosir ata, C. 

 vesicaria o. a., som alle ere Sumpplanter, ere Frugthylstrene i 



