7 



kun faa og svagt udviklede Sejbastgrupper; i det faste Ved- 

 parti ere Vedceller, Yedparenkymceller og Marvstraaleceller 

 saavel rummeligere som forholdsvis mere tyndvæggede; og- 

 saa Karrene ere rummeligere; Marvstraaleceller og Yed- 

 parenkymceller ere til Stede i rigeligere Masse; Karrene 

 samle sig i de ydre Partier af Yeddet gruppevis ; disse Grup- 

 per ere atter — dog kun nogenlunde regelmæssigt — ord- 

 nede i tangentiale Kækker (concentriske Kinge). Af denne 

 Gruppering ses hos Agerkaalen kun ringe Spor (formentlig 

 paa Grund af den ringere Tykkelsevæxt). En sidste vigtig 

 Forskjel mellem Sommerrybs og Agerkaal er den, at hos 

 Sommerrybsen er Yedlegemets centrale bløde Kjærne meget 

 fyldigere; de i Kjærnen dannede Grupper af kambialt Yæv 

 ere til Stede i større Antal og have en rigere Uddannelse; 

 i de større Grupper begynde Cellerne at ordne sig concen- 

 trisk. Betydningen heraf vil senere blive klar. 



Der er altsaa i Rodens Bygning gjennemgaaende For- 

 skjel mellem Agerkaal og Sommerrybs; Forskellighederne 

 ere imidlertid alle af den Natur, at de kunne opfattes som 

 Gradsforskjelligheder. 



Yinterrybsens Hovedrod er paa et udvoxet 2 Aar 

 gammelt Exemplar meget tykkere end hos Sommerrybsen; 

 paa et kraftigt Exemplar kan den foroven være henimod 

 8 ctm. tyk ; af Form er Hovedroden kegleformet, omtrent som 

 en pæleformet Roe. Medens nu altsaa Hovedroden er kraf- 

 tigere end hos Sommerrybsen, er det omvendte Tilfældet 

 med Siderødderne, der hos Yinterrybsen ere forholdsvis 

 svagere. Sommerrybsens Hovedrod er kun blød og bøjelig 

 i ganske ung Tilstand; hos mange Exemplarer af Yinterrybs 

 derimod beholder Roden ofte en vis Bøjelighed ogsaa som 

 ældre; saadanne ældre Exemplarer ere undertiden kun lidet 

 forskj eilige fra de saakaldte »tørre« Roer (»Teltauer« og andre). 

 Af væsentlige Afvigelser fra Sommerrybsens Rod kan end 

 videre anføres: Barken naar en langt betydeligere Tykkelse; 

 Bastgrupperne ere endnu svagere uddannede, egentlig kun 

 til Stede som Spor, der alene ved en svag kollenkymatisk 

 Fortykkelse af Yæggene, en noget større Længde og Mangel 



