26 



hans Skildring forskj eilige Punkter, hvori vi ikke kunne 

 være enige med ham, nemlig følgende: 



Weiss betragter (med Nägeli) hele den Del af Kimaxen, 

 der indeholder de primære, centripetalt udviklede Karstrænge, 

 som Kod og kun den Del, der indeholder Marv, som Stængel; 

 dette er dog næppe rigtigt af Hensyn til det tidligere med- 

 delte om Rodhættens, Rodhaarenes, Siderøddernes og Barkens 

 Forhold, saa vel som af Hensyn til den Maade, hvorpaa Længde- 

 strækningen foregaar ved Spiringen. Hos adskillige andre 

 Planter optræde centripetalt udviklede Kargrupper i det nedre 

 Parti af den hypokDtyle Stængel, et Parti, der ofte (især hos 

 étioler ede Kim plan ter) kan hæve sig betydelig over Jord- 

 overfladen, og som det vilde være absurd at betragte som 

 Rod. Ligesaa lidt er Tilstedeværelsen af Marv altid et godt 

 Kjendetegn for Kimstængelen i Modsætning til Roden ; f. Ex. 

 hos Fraxinus viser et Længdesnit af Kimaxen, som den 

 hviler i Frøet, at Marven strækker sig ned i den Del af 

 Kimaxen, der dækkes af Rodhætte, et Parti altsaa, der utvivl- 

 somt niaa opfattes som Rod trods det, at det indeholder 

 ægte Marv. 



Weiss angiver, at Roden undertiden kan være triark, 

 ja selv paly ark (p. 104); vi have efter meget omfattende 

 Undersøgelser altid fundet den diark. 



W. skriver (p. 102): »dass die Phellogenbildung in oder 

 unmittelbar innerhalb der Epidermis beginnt«; dette er ikke 

 rigtigt, da den altid tager sit Udspring indenfor den pri- 

 mære Bark. Da der tilføjes: »Primäre und secundäre Rinde 

 wären nicht von einander zu unterscheiden, wenn nicht über 

 den Phloëmstrângen kleinere Bündel von dickwandigen Baste 

 sich fänden«, medens Grænsen mellem primær og sekundær 

 Bark altid er skarp, formodes det, at W. kun har un- 

 dersøgt Planter, hos hvilke den primære Bark allerede var 

 fjærnet. 



Den Beskrivelse, W. (p. 104) giver af Nydannelsernes 

 Optræden i den øvre Del af Kimstængelen, stemmer ikke 

 ganske med vore Iagttagelser. 



