132 



og Kutabaga; Forsøget beskrives udførligt og oplyses ved 

 Tegninger. Ikke desto mindre er Bastardens Ægthed meget 

 tvivlsom. Moderen sktilde være en flad hvidkjødet Turnips, 

 Faderen en hvidkjødet Kutabaga. At det ikke har sin Rig- 

 tighed med Forsøgsresultatet fremgaar utvivlsomt af følgende: 

 a) Den som Faderplante anvendte Rutabaga afbildes som 

 pæleformet, men intet normalt Exemplar af nogen Rutabaga- 

 sort er pæleformet; b) Bastarden afbildes som en smuk Roe 

 uden Spor til Biknolde, men Roen hos enhver Bastard mel- 

 lem Rutabaga og Turnips har Biknolde; endelig anbefales 

 Bastarden (der kaldes Rutabaga Quetieri) som en fortræffelig 

 Vinding for Kjøkenhaven og Marken, hvilket man ikke skulde 

 antage om nogen af de misdannede og stygge Bastarder af 

 Rutabaga og Turnips. Quetier har i øvrigt anstillet forskjel- 

 lige andre Krydsningsforsøg med Kaal og Roer, alle af lig- 

 nende ringe Værdi, hvorfor ogsaa Focke*) giver Quetiers 

 Forsøg det Skudsmaal: »Man kann den Angaben Quétiers 

 leider keinen grossen Werth beilegen, da dieselben nach 

 allen Anzeichen höchst unzuverlässig sind.« 



Caspary**) har beskrevet Knolden hos Bastarden af 

 Rutabaga og Turnips, men uden at vide af, at han havde en 

 Bastard for sig; han antog den for at være en Rutabaga 

 (die Reitenbachsche Wruke); han meddeler senere***), at 

 Roens Biknolde (og Biskud) have vist sig arvelige gjennem 

 4 Generationer, idet vedblivende alle Exemplarerne havde 

 Biknolde, de fleste Exemplarer tillige Biknopper og Skud; 

 samtlige Generationer beskrives udførligt. 



Der har for øvrigt rejst sig en Meningsforskjel mellem 

 Caspary og Woronin om den rette Opfattelse af Biknoldene. 

 Woroninf) udtaler den Formening, at Knoldene skyldes en 

 Svamp, Plasmodiophora Brassicæ, der hos andre Brassica 



*) Die Pflanzen-Mischlinge . . p. 42. 



**) Schriften d. phys. Ökonom. Ges. Jahrg. 1873, 14. Bd. p. 109. Kefr. 



i Bot. Tidsskrift, 3 E. 2 B. p. 57. 

 ***) Samme Tidsskrift: Jahrg. 1879 2. Abth. p. 48—50. Jfr. Gard, chron. 

 1878. 



f) Pringsheims Jahrb. B. 11. (1878) p. 548. 



