207 



HVAD TIDE VI OM EPIPOGON APHYLLUM'S 

 FOREKOMST I DANMARK. 



AF 



TH. SCHJØTZ. 



Dette Spørgsmaal, synes mig, fortjener at undersøges, da Epipogon i 

 de senere Aar er funden oftere og paa flere Steder her i Landet end til- 

 forn og' det, Angivelserne herom indeholde, ikke svarer til den Interesse, 

 som er vakt for denne Plante ved den særlige Omtale, der er bleven den 

 til Del i vort og andre Landes botaniske Literatur. Den er ofte bleven 

 skildret som en mere gaadefuld Fremtoning end andre Planter i dens 

 Voxekreds, og jeg vil derfor tillade mig at indlede Spørgsmaalet ved at 

 meddele, hvad jeg ved om den, i det Haab, at Andre ville optage det og 

 ved egne og Andres Iagttagelser bringe mere Oplysning om denne Or- 

 chidés Forekomst og Livsforhold, end jeg er i Stand til. 



Hornemann omtaler Epipogon i 2<len Del af sin Plantelære fra 1837 

 saaledes : 



»Den er en af de sjeldneste og mærkeligste danske Planter af denne 

 »Familie. Den fortjener meget at indføres i Blomsterhaver som Zirplante; 

 >men den vilde være meget vanskelig at dyrke, da den kun voxer i de 

 « mørkeste Skove i Bladjord. Dens Farve viser, at den ikke er udsat for 

 » Lyset; thi den har samme Farve som Skud af Kartofler, der fremspire i 

 ♦Kældere, og Snylterod (Moootropa), der ogsaa kommer frem under Løvet 

 »i tætte Skove. Professor Fries bemærker (Novitiæ flor. Sveciæ Pag. 280). 

 »at den er en meteorisk Plante, paa hvis Fremkomst Luftens Beskaffenhed, 

 »nemlig Fugtighed og Varme, har megen Indflydelse, og at den i denne 

 -»Henseende har Lighed med mange Svampe.« 



Drejer citerer Reichenbach og Fries i sin Flora excursoria 1838 saa- 

 ledes: »en meget mærkelig Slægt, der giver os et svagt Billede af de 

 fremmede Former, og, som om den ikke ret kunde taale vort Klima, 

 voxer spredt og enkeltvis, er af kort Varighed og lever et snyltende Liv 

 (meteorisk efter Fries).« 



Reichenbach (fil.) giver en udførligere Skildring af denne Plante i 

 sin »Orchideæ in Flora Germanica recensitæ«, Side 156. (Leipzig 1851). — 

 »Den voxer« — siger han — »paa skyggefulde Steder i Skove, saa vel 



