212 



og Blomsterne paa hver; men jeg tror ikke at overdrive ved at angive 

 Stænglernes Højde fra 20—26 Ctm. og deres Antal til mindst 6—7 med 

 5—6 Blomster paa hver. Det voxede i dyb Muld, dækket med meget 

 vissent Bøgeløv, i Enden af en Grøft og var saaledes paa 3 Sider beskyttet 

 mod Vind og Lufttræk. Des værre blev det taget i Samleriveren, hvor- 

 imod der blev skaanet 3 af de selskabeligt voxende Planter. Ved »Penge- 

 kisten« var Epipogon ikke fremme under dette Besøg. 



Den 20de Juni 1883 besøgte jeg disse Steder igjen i Selskab med 

 Hr. Overlæge Gad fra Viborg. Epipogon var da ikke fremme endnu; 

 men den 6te August samme Aar saa jeg den i Selskab med Overlærer 

 Strøm og O. Schiøtz paa det Sted, hvor vi i 1881 havde set den voxe 

 selskabeligt og skaanet 3 Exemplarer; hvorimod det var øde, hvor det 

 store var blevet taget. Blomstringstiden var da lige begyndt paa dette 

 Sted, idet kun 2 enstænglede, 2-blomstrede Exemplarer stode ranke og 

 udfoldede, medens 3 vare ved at rejse sig op af Skovbunden. 



Det var ogsaa i 1883, at Epipogon blev funden ved Hardenberg paa 

 Lolland af Hr. Havebrugselev Bomebusch, som derom har givet mig 

 følgende Oplysninger. Skoven hedder Haveskoven og er en Del af Slots- 

 haven. Da han i Slutningen af August 1883 fandt Planten, var den 

 næsten afblomstret, kun 2 af de 9 Exemplarer vare endnu i Blomst. Et 

 af disse og et af de afblomstrede bleve tagne, 7 lodes urørte, ligesom 

 Rodstokkene af dem, der toges, forbleve i Jorden. I Slutningen af Juli 

 1884 kom Epipogon frem igjen paa samme Sted, og der var da 3 nylig 

 udsprungne Exemplarer, som han tog i den Tro, at der skulde komme 

 flere frem; men det skete ikke. Ingen af de tagne Planter bleve op- 

 gravede, men afbrudte ved Jorden, og Hr. Bornebusch mener, at selv om 

 Rodstokken til disse have taget Skade, maatte der dog være 4 ubeska- 

 digede Planter tilbage, — en Formodning, der fortjener fortsat Iagttagelse, 

 da den strider mod Irmisch' Mening: at Rodstokken døer efter Blom- 

 stringen, hvilket nedenfor vil blive udførligere omtalt. 



Stedet, hvorpaa den voxer i Haveskoven, er under enkelte spredte, 

 gamle Bøge, der ere grenløse forneden. Den staar derfor kun i Halv- 

 skygge; Jordbunden er svagt kalkholdigt Rødler, dog ikke udpræget 

 Orchidébund. Egnens almindelige Orchidéer: Epipactis latifolia, Neottia 

 og Orchis maculata forekomme ikke der i større Mængde end andetsteds. 

 Stedet er meget bart, der findes kun nogle spredte Smaatuer af Poa 

 nemoralis og Aira flefcuosa. Jordbunden mellem disse dækkes sparsomt 

 af Oxalis Acetosella, Viola silvatica, Hypnum serpens og Polytrichum 

 undulatum. I denne Tid (Septbr. 1884). findes tillige en Mængde Clavariæ, 

 der tyde -paa, at Jordbunden maa være rig paa henraadnede Plantedele. 

 Bladene blive hver Vinter fejede af Skovbunden, saa den er aldeles bar. 

 Af dette Fund havde 1 Exemplar 2 og et andet 3 Stængler. Blomsternes 

 Antal paa Planterne var 2. og 3; ingen havde flere. 



I 1884 blev Epipogon set to andre Steder her i Landet, nemlig den 

 4 de August i Geels Skov, Kjølstrup Sogn, ved Kjerteminde. Til det oven- 

 for anførte om dette Fund skal jeg tilføje, at Epipactis microphylla og 

 Neottia, skjønt sparsomt, dog voxede i Strøget, hvor den var bleven 



