215 



stige Forhold kan Forbindelsen med den vare længe. Han fandt i Slut- 

 ningen af November, da de fleste Udløbere vare hendøde, endnu mange 

 frisk voxende, som havde naaet en Længde af over 1 Fod. Til Forsøg 

 plantede han i Slutningen af Juli nogle Rodstokke med Udløbere i en 

 Urtepotte, fyldt med Skovjord og vissent Løv, og gravede den ned paa et 

 skyggefuldt Sted i en Have. Udløberne voxede rask videre, og der dan- 

 nede sig endog nye; de fleste voxede kredsformigt langs med Pottens 

 Inderside i Vejret, da de ellers ikke kunde faa Plads. Exem piarerne 

 viste i alle Henseender en god Væxt, og han tvivler ikke om, at man 

 ogsaa vil kunne faa Epipogon til at blomstre i Potte. 



Forestillingen om Epipogons snyltende Liv er ikke forenelig med 

 denne Iagttagelse. Schacht siger ogsaa derom i sin Physiologie Side 358: 

 »Jeg kunde aldrig uagtet den største Omhu erkjende nogen Forbindelse 

 »mellem dens flade Rødder og andre Planters. Jeg saa dens Rødder ud- 

 »vikle af Udløbernes Yngleknopper; saa, hvorledes de unge Rødder paa 

 »deres Side igjen udviklede Udløbere, men en Forbindelse med en fremmed 

 »Rod saa jeg ikke.« Irmisch tiltræder denne Udtalelse og tilføjer: »Plan- 

 tens underjordiske Dele ligge ofte saa løst i Jordsmonnet og ere saa let 

 overskuelige, at det slet ikke vilde koste nogen Møje at udfinde en saadan 

 Forbindelse, hvis den fandt Sted.« 



Efter Schacht kommer Epipogon hurtig frem, naar den skal blomstre. 

 Han besøgte 3 Aar efter hverandre i Juli og August hver 8de Dag et 

 bekendt Voxested for denne Plante og fandt, at den i Mellemtiden kunde 

 være skudt op til 20—25 Ctm. Højde. »Indtil den skyder op,« siger 

 »han, »ligger den med Stængel og nedadbøjet Top mellem Bladmuld og 

 »fugtigt Løv, hvor alle Dele af Blomsterskaftet og Bladskederne bidrage 

 »til Ernæringen, da den er uden Spaltaabninger. Naar den udfolder sig, 

 »udvides Cellerne, Bladskederne indtørres allerede, før Blomsterne aabne 

 »sig, den saftige Stængel visner allerede under Blomstringen-, Frugten 

 »modnes, medens Frugtknuden ligger paa den fugtige Skovbund. Den er 

 »en Plante næsten uden Kar og uden Spaltaabninger; derfor kan den kim 

 »under visse Betingelser trives i skyggefulde og fugtige Bøgeskove.« 



Meningen hermed maa vel være, at den trives bedst i Bøgeskove, 

 da det ikke kan have været Schacht ubekjendt, at Epipogon ogsaa fore- 

 kommer i Naaleskov. 



Ved Frugtmodningen synes, efter Irmisch, alle Plantens overjordiske 

 Dele at forraadne. (Frøene dog vel undtagne!) Det synes endog at 

 være Regel, at ogsaa de underjordiske Dele af en Epipogon, som har 

 blomstret, dø bort, som om de vare udtømte ved Stænglens raske Ud- 

 vikling. Han fandt i det mindste ofte endog ved kraftige Exemplarer, at 

 ved Frugtmodningen var ikke blot den Del • af Rodstokken, hvis For- 

 længelse havde dannet Blomsterstænglen, men ogsaa Sidedelene ganske 

 indskrumpede, eller i det Højeste endnu kun friske i Spidserne. »Der 

 »findes,« siger han, »ganske sikkert ikke hos Epipogon en saadan regel- 

 »mæssig Fornyelse ved Knopper, der giver Blomster det følgende Aar, 

 »som hos Orchisarterne og Listera ovata; thi om selv nogle Knopper af 



