216 



»en afblomstret Epipogon forblive friske, synes det dog, at de behøve lang 

 »Tid for igjen at blive i Stand til at kunne blomstre.« 



For Rigtigheden heraf tale de ovenfor omtalte to Fund fra Kobber- 

 mølleskoven og fra Hardenberg. Paa det første Sted udeblev den ganske 

 og paa det sidste kom et mindre Antal Exemplarer igjen end der vare 

 skaanede Aaret iforvejen. Deraf bør man dog ikke lade sig forlede til 

 hensynsløst at tage alt, hvad man finder af denne Plante, en Uskik, som 

 desværre ofte har fundet Sted med sjældne Planter; thi ved Epipogon 

 ødelægger man jo derved ikke alene ganske sikkert Forplantningen ved 

 Frø, men højst sandsynligt ogsaa Formereisen ved Yngleknopper, da man, 

 før Planten graves op, ikke véd, om den har Udløbere. 



Begge Forplantningsmaader, mener jeg, vise sig i Epipogons Optræden 

 enkeltvis eller i smaa Selskaber, og jeg anbefaler til fremtidig Iagttagelse, 

 om ikke den enlig optrædende Plante almindeligvis er en Kolonist, ud- 

 vandret ved Frø; Selskabet derimod Kolonien, som den har grundlagt, 

 væsentlig ved Yngleknopper. Det forekommer mig i hvert Fald tilraadeligt 

 ikke at tage de enlige Exemplarer for ikke at afskære Udsigten til deres 

 Formering og desuden kun at tage med stor Maade af de i Selskab 

 voxende Exemplarer, da Erfaringen viser, at det kun er meget faa Steder, 

 hvor denne Plante vil trives. 



Irmisch mener, at om end Epipogon mere end mange andre Planter 

 viser sig knyttet til visse stedlige Betingelser, maa man dog ikke anse 

 disses Grænser for saa meget snevre. Den trives bedst i Skovmuld under 

 et tykt Lag tørre Blade i stærk Skygge; men kan ogsaa forekomme, som 

 Reichenbach (fil.) anfører, under andre Forhold. Gjentagen varm Foraars - 

 og Sommerregn befordrer dens Udvikling og driver Blomsterstænglen 

 frem over Jorden. Jordbundens geognostiske Underlag tror han ikke har 

 nogen væsentlig Betydning. 



Dette synes at stride mod Erfaringerne her fra Landet, hvor Epipogon 

 sikrest er at finde paa Møen og i Alindelille, hvor Jordbunden i geognostisk 

 Henseende svarer tü Rügens, hvor Epipogon forekommer, og i kemisk til 

 Muslingkalkens Skove ved Sondershausen. Ogsaa hvad Selskabet angaar, 

 er der Overensstemmelse. De samme Orchideer, som findes paa hine to 

 Steder, findes ogsaa paa disse. Hvad den ofte omtalte stærke Skygge an- 

 gaar, som Epipogon siges at kræve, skal jeg bemærke, at den ikke har 

 været mig paafaldende og er mindre end den, Phallus impudicus ynder. 

 De 3 Gange, jeg har set Epipogon voxende, har været i unge, 30— 40aarige 

 Bøgeskove med Sidelys fra nærliggende Skovveje, og i et Jordsmon, kun 

 lidet skjørnet af Plantemuld, dog med Undtagelse af det store Exemplar, 

 der blev taget paa Møen i Aaret 1881. 



I Sverige findes Epipogon udenfor Skaane kun i Naaleskove. I Følge 

 et Citat hos Reichenbach (fil.) »Orchideæ« o. s. v. Side 157 skriver Fries i 

 »Novitiæ floræ Sveciæ« derom saaledes: »Hos os, hvor den altid kun er 

 »at finde i Granskove, er den i frisk Tilstand meget forskj eilig fra de uden- 

 »landske og skaanske Exemplarer, der voxe i Bøgeskove og andre Løv- 

 skove; den er meget finere, mindre opsvulmet ved Grunden, Blomsterne 

 »rødlighvide o. s. v.« En nærmere Sammenligning af friske Exemplarer 



