209 



var ønskelig; Ionisch gjør opmærksom paa, at den Forskjel, der er i 

 Blomsternes Størrelse, Stænglernes Tykkelse, med eller uden opsvulmet 

 Grund, udj evnes ved Mellemformer, saa at der ikke kan opstilles Va- 

 rieteter af denne Plante. 



Afbildningen i Irmisch: Biologie & Morphologie etc. er af et kraftigt 

 Exemplar; dog »fandt jeg dem endnu kraftigere,« siger han. Det har 2 

 Blomster; Exemplarer fra Møen har jeg set med indtil 6 Blomster; Rod- 

 stokken hos Irmisch har rundbugtede Forgreninger; Flora Danicas Af- 

 bildninger ere fuldstændig afrundede ligesom hos Reichenbach (Icono- 

 graphia Tab. 116). Frugtknuden er ved begge Afbildninger forsynet 

 med fremtrædende Sømme, som ikke findes hos Irmisch. Om de ere 

 udeladte af Tegneren eller mangle paa Exemplarerne, som voxe ved 

 Sondershausen, fortjener nærmere Undersøgelse. Flora Danicas Afbildning 

 paa Tab. 1399 ligner ikke nogen af de Former, jeg har set paa Møen, 

 men derimod i høj Grad den, som blev tagen i Geels Skov paa Fyen, 

 hvorfor dette Exemplar vil blive afgivet til den botaniske Samling i 

 Kjøbenhavn til fremtidig Iagttagelse. 



Epipogon er vistnok en mærkelig Plante, men næppe det Særsyn i de 

 tempererede Landes Planteverden, som tidligere Skildringer have gjort 

 den til. Den synes mig ikke at være uden Sidestykke blandt vore inden- 

 landske Planter, idet den i sin Familie er, hvad Lathræa og Monotropa 

 ere henholdsvis blandt Scrophulariaceerne og Pyrolaceerne, og saminen- 

 menlignet med Corallorhiza og Neottia staar den i Udseende ikke ene 

 blandt vore andre Orchidéer. Naar Hornemann, som ovenfor berørt, i 

 Krøyers Tidsskrift siger, at den erindrer om tropiske Planter, saa er det 

 uden Tvivl vel ogsaa det, Reichenbach har ment ved at sige om Epipogon, 

 at den minder om fremmede (exotiske) Former, der ligesom utilfredse 

 med vort Klima voxe spredt og føre en snyltende Tilværelse. Naar man 

 ser hen til at Epipogon er kjendt fra Jokkmokk i Luleå Lapmark, Nord 

 for Polarkredsen, og til Dauphiné, Piémont, Schweiz, Ungarn, Trans- 

 sylvanien og Kaukasus i Syd og fra Yogeserne i Vest til Landet mellem 

 Lenas Bifloder Witim og Olikma langt mod Øst, og at den ikke findes i 

 Sydeuropas varmere og maaske mere tørre, eller i Vesteuropas mildere 

 og vistnok mere fugtige Lande, saa synes den ikke at være af en Natur, 

 der længes efter Tropernes Varme, men snarere at behøve det Klima, 

 som findes i de Lande, der enten paa Grund af Højdeforhold eller nordlig 

 Beliggenhed have en regelmæssig indtrædende Vinter. Denne behøver 

 formodentlig Rodstokken for at finde Hvile i Kampen for Tilværelsen. 



Anni. Af en i Aar modtagen Skrivelse fra Forfatteren af disse Linier meddele« 

 følgende: Epipogon aphyllum er i Sommeren 1885 søgt forgjæves i Alindelille Skov og 

 Hardenberg Skov, derimod er den gjenfunden af Eorf. og O. Schjøtz i Geel Skov ved 

 Kjerteminde den 19de August og i Klinteskoven paa Møen den 21de August. I Geel 

 Skov fandtes kun et Exemplar, der syntes høre til samme Rodstok som satte Blomster 

 i fjor. I Klinteskoven iagttoges 6 Exomplarer, hvoraf 2 mod 2 Stængler, 3 med 3 og 1 

 med 6 Stængler. Blomsternes Antal vexlede fra 1—6. Red. 



14 



