216 



vedblive at staa i aaben Forbindelse med Moderhyfen; der 

 finder ingen Celledeling Sted. Disse Celler indeholde lige- 

 ledes talrige Kjærner, som fordele sig i Cellen og undertiden 

 gaa ud i Grenene. Efterhaanden som disse Grene udvikle 

 sig, blive Cellerne mere og mere fattige paa Protoplasma, 

 og Kjærnerne farve sig svagere med Hæmatoxylin. Tilsidst 

 svinder Protoplasmaet og Kjærnerne fuldstændigt, de gaa 

 med til Dannelsen af Tæggen, som bliver temmelig tyk og 

 lysbrydende undtagen i Enden af Grenene 1 ). 



Alle Hymeniets Elementer (Basidier, Cystider etc.) inde- 

 holde fra forst af altid kun en enkelt Cellekjærne. 



2. Kjærnerne i Basidierne og Sporerne. 



Basidiernes Form kan variere noget hos de forskj eilige 

 Hymenomyceter 2 ), men de ligne altid hinanden deri, at deres 

 øvre Del er mere eller mindre udvidet. Naar Basidierne ere 

 unge, ere de næsten helt fyldte med Protoplasma, men naar 

 Sterigmerne begynde at dannes, fjærner dette sig mere og 

 mere fra den nedre, smalle Del, som nu optages af en 

 Yakuole. 



I de unge Basidier findes altid en enkelt Kjærne 

 i Midten eller lidt ovenfor Midten. Det er Efterkommerne 

 af denne Kjærne, som senere vandre ud i Sporerne. 

 Da dette imidlertid gaar noget forskjelligt for sig hos de 

 forskjelllige Slægter, vil jeg særskilt behandle tre Former, 

 som jeg har undersøgt nærmere, og som repræsentere to 

 forskj eilige Typer, der maaske ere forbundne ved Mellem- 

 former hos andre Slægter. 



Hos Tricholoma virgaiam ere Kjærnerne forholdsvis ret 

 store, de farves stærkt af Hæmatoxylin og træde især skarpt 

 frem, naar de farvede Snit lægges i Nellikeolje. De unge 



*) Disse Celler synes at tjene som Vandbeholdere. 



2 ) Smlgn: Heese, Beiträge zur Classification der einheimischen Agarici- 

 neen auf anatomischer Grundlage. Verhandlungen des botanischen 

 Vereins d. Prov. Brandenburg, 25 Jahrg. 1884, S. 110. 



