219 



Cytoplasma 1 ) (Hudlaget). Kjærnernes Yolumen synes ikke 

 at ændres under Vandringen. 



Undertiden, naar Kjærnerne befandt sig i nogen Afstand 

 fra Toppen af Basidien, bemærkedes nogle af Hæmatoxylin 

 svagt farvede, langstrakte Partier, som udgik fra den øvre 

 Side af .Kjærnerne og vare rettede mod Basidiens Top (Fig. 

 16). Dette synes at skyldes en Kraft, som har virket paa 

 Kjærnerne i denne Ketning og som har foranlediget en Ud- 

 trædelse af noget af Kjærnesubstansen. Det er sandsynlig- 

 vis en Yirkning af den samme Kraft, som fører Kjærnerne 

 hen imod Sporerne, og som maa have sit Sæde i Cytoplasmaet. 



De 4 Kjærner vandre omtrent samtidig ud i Sporerne. 

 I Fig. 11 er der dog nogen Forskj el. Den ene (a) er næsten 

 .traadt helt ind i Sporen, en anden (b) opfylder det ene 

 Sterigme, medens en tredje endnu helt og holdent befinder 

 sig i Basidien. I de modne Sporer paavises med Lethed 

 de ret store Kjærner (Fig. 15); den tynde Sporevæg forhin- 

 drer ikke Farvningen med Hæmatoxylin, og den rigelig til- 

 stedeværende Oljes forstyrrende Indflydelse ophæves ved Be- 

 handling med Nellikeolje. Man finder altid kun én Kjærne 

 i hver Spore; kun én Gang har jeg troet at se to. 



Amanita vaginata og porphyria. Slægten Amanita af- 

 viger i flere Henseender fra Tricholoma. De to undersøgte 

 Arter forholde sig væsentlig overensstemmende, hvorfor de 

 her kunne behandles under ét. 



De unge Basidier ere større end hos Tricholoma, de 

 ere kølleformede og indeholde en enkelt stor Cellekjærne. 

 Denne har et ganske andet Udseende end hos den nylig under- 

 søgte Slægt. Dens Omfang er betydeligt, men Kjærnesub- 

 stansen svarer ikke dertil. Den ligner en Blære med en 

 fast Væg, som er tykkest paa den ene Side eller paa to 

 modstaaende Sider. Denne tilsyneladende Væg er dog ikke 

 nogen egentlig Yæg, men fremkommer ved, at Chromatinet 

 har lejret sig i Kjærnens Periferi, tæt op til Kjærne- 



] ) Strasburger, Ueber den Theilungsvorgang der Zellkerne und das Ver- 

 hältniss der Kerntheilung zur Zelltheilung, 1882. S. 4. 



