37 



tige vegetative Formering ere 8. cernua, Hir cuius, aizoides, 

 Aizoon, rivularis og flag ellaris, samt i mindre Grad tricus- 

 pidata; af disse vil jeg lade flagellar is ude af Betragtning, 

 fordi den endnu er saa lidet kjendt, men af de andre sex 

 ere de fem stærkt proterandriske; svag eller ingen vegetativ 

 Formering have decipiens , stellaris , nivalis, hieraciifoUa og 

 oppositifolia , men disse Arter ere til Gjengjæld mere eller 

 mindre homogame eller dog udpræget Selvbestøvere. 



3. Af Ejendommeligheder i vegetativ Bygning kan an- 

 føres følgende. Arter med lodret, underjordisk Rodstok, saasom 

 8. stellaris, nivalis og hieraciifoUa, danne Foryngelsesskuddene i 

 Axlerne af de øverste Grundblade, det kraftigste Skud i 

 det øverste af disse, andre med nedefter aftagende Kraft i de 

 nedenfor staaencle; undertiden uddannes et Sideskud som 

 Blomsterstand alt i Moderskuddets Blomstringsaar, og denne 

 Blomsterstand staar da i øverste Grundbladsaxel , hvorved 

 Foryngelsesskuddene flyttes et Trin ned. Samme Skudbygning 

 kan findes hos Arter, der have mangehovedet Rod, saasom 

 S. decipiens, eller hos Arter som S: tricuspidata , vistnok 

 fordi Løvskuddene hos denne have et saa kraftigt lodret Ende- 

 parti og rosetstillede Grundblade. Allerede i Moderskuddets 

 Blomstringstid kunne Sideskuddene være saa vidt udvik- 

 lede, at de fleste assimilerende Grundblade høre dem til. 

 Hvor Skuddene derimod hovedsagelig ere nedliggende og 

 mere straktleddede, og hvor de oprette Endepartier ere ube- 

 tydeligere, findes der ingen Hovedknop, men Sideskud komme 

 til Udvikling hen ad hele Skuddet uden paavislig Lovbun- 

 denhed i Kraft og Stilling. Saadan Skuddannelse have S. 

 oppositifolia og aizoides. En særegen Stilling have S. Ai- 

 zoon og cernua] den første har et lodret Rhizom med roset- 

 stillede Grundblade, men Skuddene dannes ikke i nogen 

 bestemt Bladaxel , og særlig ikke i de øverste Grundblad- 

 axler; nærmest til den synes S. flagellaris at slutte sig, 

 skjønt den ved sin Stolondannelse afviger stærkt. S. cer- 

 nua afviger ved sin Bulbildannelse , der heller ikke synes at 

 være saa synderlig pladsbunden. En Overgangsform til denne 

 er 8. rivularis. mærkelig ogsaa ved sine Lavblad su dl øbere. 



