190 



Del, for saa vidt en saadan findes*). Ved en udførligere 

 Skildring maatte naturligvis disse Partier ogsaa medoptages, 

 saavelsom Bladets og Rodens Annatomi, der her saa godt som 

 slet ikke blive berørte. I det første Afsnit skal der gjøres 

 Rede for hvad jeg har iagttaget paa Planterne af vor egen 

 Flora, i et andet Afsnit skal Familien i sin Helhed omtales 

 og til Slutning ville vi kortelig se, hvorledes Garyophylla- 

 ceerne forholde sig til beslægtede Familier. Familien tages 

 her i samme Omfang som f. Ex. i Warmings systematiske 

 Haandbog, altsaa indbefattende Sileneæ, Alsineæ og 

 Paronychieæ. 



.1.,, ::-.it!ini;.ii 

 Stængelbygningen hos danske Caryophyllaceer. 



Samtlige danske Arter ere undersøgte (Dianthus barbatus 

 og Gypsophila vaccaria har jeg ikke betragtet som Bestand- 

 dele af vor Flora). Uden at foregribe noget med Hensyn 

 til den naturlige Følgeorden indenfor de 3 Underfamilier 

 vil jeg begynde med Silenegruppen. 



S il ene ae. 



I Skeden synes der, bortset fra al den Forskjel, der er 

 betinget af det individuelle og den forskj ellige Aldersudvikling, 

 at findes 2 forskj eilige Typer; hos nogle er den nogenlunde 

 ensartet bygget helt igjennem, hos andre ere dens indre 

 Geller langt større og navnlig med betydelig større Lumina 

 end de ydre mod Strængskeden vendende. Dette Forhold vil 

 blive anskueligt ved at sammenligne Figurerne 1 og 3 med 

 hinanden. Hos den Gruppe, der har Skedens Geller store 

 indadtil, er ikke sjældent det eller de allerinderste Cellelag 

 atter lidt mindre, og hos den Gruppe, der har Skedens Geller 

 forholdsvis ensartet udviklede, er oftest de midterste Cellelag 



*) Ligeledes maa her ses bort fra „Axeknuderne", der findes omtalte 

 i en Afhandling af S. Rützou (Botan. Tidsskr., 12te Bd.) Wuille- 

 min er i sin ovennævnte Afhandling ogsaa inde paa dette Spørgs- 

 maal, men kjender ikke R.'s Undersøgelser. 



