191 



ganske lidt udvidede; men dette spiller ingen Pvolle ved 

 det Hovedindtryk , man faar ved at betragte et Snit under 

 Mikroskopet, helst med en ikke alfor stærk Forstørrelse. 

 L Skeden nogenlunde ensartet helt igjennem 



a. Karbundterne skarpt sondrede. 



Viscaria (purpurea Wimm.) Da denne Plante er karak- 

 teriseret ved de to nævnte Forhold, skal der ikke anføres 

 yderligere Details. 



b. Karbundterne mer eller mindre sammenflydende. 

 Saponaria (officinalis L.J. Karbundternes Veddel smeltet 



sammen til en sammenhængende Vedring. Skedens Geller 

 noget radialt strakte. Barkens Geller (i Tværsnit) rundagtige, 

 klorofylfattige, noget tykvæggede (Fig. 1). 



Dianthus (proUfer L., Armeria L., Carthusianorum L., 

 deltoïdes L. , superbus L.)*). Karbundterne delvis sammen- 

 smeltede. Barkens Geller radialt strakte, minde om Pallisade- 

 parenkym, tyndvæggede, klorofylrige. Epidermis meget 

 skarpt afsat mod Barken (Fig. 2). 



Af Artsforskellighed indenfor denne Slægt skal Op- 

 mærksomheden blot henledes paa et enkelt Forhold, nemlig 

 at hos D. proUfer er den primære Bark omtrent af Skedens 

 Tykkelse, hos D. deltoïdes omtrent halv saa tyk som Skeden. 



Gypsophila (muralis L.) Vedet viser Tendens til at op- 

 træde i % halvmaaneformige Partier. Epidermiscellerne 

 meget store. 



. 2. 1 SkeLen findes en iøjnefaldende Modsætning mel- 

 lem et ydre Parti med smaa Gellelumina og et 

 indre Parti med store Gellelumina. 

 Lychnis (Flos cuculi L.). Karbundterne isolerede, fjærnede 

 fra hverandre ved mangecellede Mellemrum omtr. af deres 

 egen Brecle. Disse Mellemrum (primære Marvstraaler) ere 

 dannede af Gellulose-Paremkym. 



*) Det maa indrømmes, at Forskjellen mellem de indre og ydre Geller 

 i Skeden hos disse Dianthus-Arter kan være temmelig stor, og dog 

 tager jeg efter gjentagen Rivision ikke i Betænkning at opføre dem 

 i denne Gruppe da Hovedindtrykket er væsentlig anderledes end i 

 2den Gruppe, til Dels vel fordi Overgangen er saa umærkelig. 



