59 



og lanata), der dog her ikke spille nogen synderlig B.olle; 

 desuden forekomme smaa Grupper af Gnaphalium supinum og 

 Sibbaldia procumbens, især der, hvor Græsvegetationen bliver 

 mere tynd; endvidere kan ogsaa Salix herbacea optræde 

 pletvis, foruden spredte Lyngplanter. Alchemilla vulgaris 

 forekommer som oftest i Lavningens Bund, hvor der sæd- 

 vanlig er dannet en temmelig tyk Jordbund; det samme 

 gælder hovedsagelig om Alchemilla alpina x vulgaris-, derimod 

 voxer Alchemilla alpina altid paa de Steder, hvor Græs- 

 vegetationen grænser til Fjeldmarken. Det samme er ofte 

 Tilfældet med Dryas octopetala. Undertiden træffer man 

 Alchemilla alpina x vulgaris paa samme Lokalitet som A. 

 alpina. 



I Græslavninger, der gjennemløbes af Bække, voxer 

 Alchemilla vulgaris nærmest Bækken, Alchemilla alpina paa 

 samme Sted som nys nævnt. Her har man ofte forskjellige 

 Arter nærmest Bækken (Epilobium, Saxifraga stellaris, Cera- 

 stimm trigynum o. fl.). De forskjellige Urter, der forekomme 

 spredt og indblandede mellem Græsarterne, anser jeg ikke 

 for at være af den Betydning, at de behøve at nævnes her, 

 da jeg kommer til at nævne dem alle, naar jeg omtaler 

 Mellemformerne, og da Forskjellen kun bestaar i, at de der 

 optræde i større Mængde end i Græsmarken. 



Græsmoen (i videre Forstand). De Strækninger, jeg 

 vil foreslaa at kalde Græsmo, ere tørre, stærkt tuede Steder, 

 hvor de karaktergi vende Planter tilhøre Gramineæ, Juncaceæ 

 og Cyperaceæ. Det er ufrugtbare Strækninger, der kunne 

 være af meget foranderligt Udseende, og som oftest frem- 

 byde de en Forskjel mellem Lavningens og Tuens Vegetation. 

 Det er Tuens Vegetation, der karakterisere Moen; den kan 

 bestaa af Gramineer, og da nærmer Moen sig stærkt til 

 Tunet, eller den bestaar af Juncus-Arter (især Juncus balti- 

 cus) som dominerende Planter, eller den bestaar af Kobresia 

 scirpina, enten optrædende alene som den dominerende Art, 



