60 



eller i Forening med Juncus trifidus. Jordbunden bestaar 

 vistnok altid af Ler; det øverste Lerlag er lidt muldblandet, 

 mørkere af Farve, men som oftest meget tyndt. I Vallanes 

 gravede jeg 3 Alen dybt ned i en saadan Mo: øverst i selve 

 Grønsværet var et Vulkanaskelag (fra 1875) , dernedenfor 

 kom saa et muldblandet Lerlag af 5 Tommers Tykkelse, 

 derunder et lysere muldblandet Lerlag af 3V2 Tommes 

 Tykkelse, derefter et mørkere muldblandet Lerlag (1 Tom.), 

 saa et sort sandlag (3 Tommer) og nedenfor det et sort- 

 agtigt, muldblandet Lerlag (2 Tom.) ; her nedenfor saas ingen 

 Forandringer i Lerlagene, saa langt ned som jeg gravede. 

 Heraf synes det tydeligt at fremgaa, at Vegetationen to 

 Gange har været oversvømmet og begravet i Lermassen. 

 Det synes ogsaa at være let forklarligt, idet denne Mo ligger 

 i Nærheden af Floden, der ved pludseligt Tøvejr ofte raser 

 i vild Fart over det nærliggende flade Land og adskillige 

 Steder afsætter større Dyndmasser, der helt begrave Vege- 

 tationen, foruden Sand og større Stene, som den fører med 

 sig. Saadant noget foregaar vistnok ved hver eneste Flod 

 paa Island. 



Disse Mostrækninger findes mange Steder i Nærheden 

 af Floderne, paa disses Deltalandskab (meget udbredte i 

 Vallanes), og jeg antager, at Moen repræsenterer de ældste 

 Dele af Landet, som først ere komne op over Vandet, be- 

 staaende af ophobede Dyndmasser paa et fastere Underlag. 

 Mellem Mostrækningerne findes som oftest Myrstrækninger; 

 det er altsaa Lavninger, der paa Deltaets yngre Stadium 

 have været opfyldte af Søer og med Tiden ere blevne op- 

 fyldte af Dynd og saa have faaet Gyperacévegetationen (cfr. 

 under Sandvegetationen , Pag. 83). I Fljötsdalshjeraö findes 

 ogsaa udstrakte Mostrækninger, som ikke kunne skyldes de 

 af Floderne aflejrede Lermasser, men vistnok ere Leraflej- 

 ringer, der staa i Forbindelse med Istiden. Her ere Mo- 

 strækningerne for en stor Del gammel Skovbund, hvad man 



