til Skove paa Steder, hvor der nu ingen Skov existerer. 

 Her vil jeg dog ikke gaa nærmere ind paa dette Emne, jeg 

 vilde blot vise, at jeg havde paalidelige Grunde til at an- 

 tage, at Birkeskoven tidligere var almindelig udbredt i Øst- 

 landet. 



For 50 — 60 Aar siden have Skovene været meget mere 

 udbredte i Fljötsdalshjeraö , end de ere nu til Dags. Paa- 

 lidelige Oldinge, der huske saa langt tilbage, har fortalt mig 

 adskilligt herom, men her vil jeg ikke nærmere tale derom, 

 jeg vil blot forsøge at skildre Ødelæggelsens Aarsager baade 

 hvad selve Skoven og hvad Jordbunden (Skovbunden) an- 

 gaar; den sidste ødelægges ofte snart efter, at Skoven er 

 forsvunden. 



Skovens Ødelæggelse. Det er Skovhugsten, der i 

 størst Grad har ødelagt Skovene, idet man baade fældede 

 Skoven til Brændsel og til Trækul, som der brugtes meget 

 af før, da man benyttede sig af de islandske Leer 1 ). De, 

 som ejede en Skov, solgte Birken baade til Brændsel og 

 Kul til de skovfattige Egne, og saaledes er Skoven mange 

 Steder aldeles ophugget. Man fældede Skoven saaledes, at 

 en Strækning af den blev helt ødelagt og der dannedes et 

 skovløst Parti (rjööur) midt i selve Krattet, som saa stadigt 

 blev udvidet, indtil intet var tilbage, istedet for at udvælge 

 de ældste Individer og fælde Træerne hist og her uden at 

 blotte en større Strækning. Paa Grund af denne urigtige 

 Fremgangsmaade har Naturen selv mange Steder hjulpet til 

 at ødelægge Skoven. Idet man saaledes mange Steder i" 

 Skoven har ødelagt hele Trævæxten, er Jordbunden derefter 

 bleven ødelagt, og denne Ødelæggelse har ogsaa forplantet 

 sig til de endnu skovbevoxede Dele; de Grusflader, der op- 

 staa ved Skovbundens Forsvinden, udvide sig stadigt, idet 



*) Naar de saakaldte islandske Leer hvæssedes, blev de først opvarmede 

 ved Kulild og derefter hamrede, de hvæssedes ikke paa Sten; nu 

 derimod, da man bruger de saakaldte engelske Leer, plejer man 

 altid at hvæsse paa Sten. 



