21 



Dr. Ros en vinge iagttaget i Grønland og Island, Stefänsson 

 har mange Gange iagttaget det i Island, jeg ogsaa. 



Det synes ved første Øjekast, som om Berüfjöröür, 

 Stöövarfjöröur og Faskrüösfjöröur dannede en Undtagelse 

 fra denne Regel, da Sydsiden ser lige saa stenet ud som den 

 anden og Nordsiden ogsaa synes at være rigere udstyret 

 her, idet den har en udbredt Mosvegetation, som Sydsiden 

 savner. Men naar man ser nærmere efter, saa ser man, at 

 Nordsiden for kort Tid siden har haft meget rigere Vegeta- 

 tion; herom vidne de efterstaaende Øer og Holme af den 

 gamle Jordbund, omgivne af Grusflader. 



I Dalene gjør som oftest den samme Forskjel mellem 

 Nord- og Sydside sig gjældende. 



Naar man sammenligner Fljötsdalshjeraö med Fjordene, 

 saa ser man, at de sumpede Engstrækninger (miri og flöi) 

 og Movegetationen ere meget mere udstrakte i Fljötsdals- 

 hjeraö end i Fjordene, og det samme kan man sige om 

 Birkekrattene; derimod synes Fjordene at være rigeligere 

 udstyrede med Græsmark (grasbrekka, vallendisbrekka). Af 

 alle Formationerne har Fjeldmarken størst Udbredelse. I 

 Fjordene er Vegetationen mere frodig end i Fljötsdalshjeraö, 

 og det kommer for en Del deraf, at Snedækket er tykkere 

 og mere konstant i Fjordene, og at det om Sommeren 

 regner mere i Fjordene. I Fljötsdalshjeraö hæmmer den 

 langvarige Tørke Plantevæxten paa de -tørre Strækninger og 

 ofte forekommer det i solrige Somre, at store Strækninger 

 af Tunene ødelægges; Græsset kan ikke udholde Tørken og 

 Solvarmen paa de højere liggende Steder af Tunene og visner; 

 det kaldes i Island at „Tunene brænder". 



I Øst-Island ere enkelte Planter almindelige, medens de 

 enten ikke ere fundne i de andre Dele af Landet eller ere 

 sjældne der. Disse Planter ere: 



Campanula rotundifolia, aim. udbredt i alle Væxtforma- 

 tioner, undtagen de fugtige Engstrækninger; den gaar højt 



