163 



Vegetationen paa disse Marker og Enge havde ingen synderlig 

 Interesse for mig, da den ikke stod i noget særligt Forhold 

 til den egentlige Mosevegetation, og vil derfor ikke blive om- 

 talt her. 



De nævnte Arealer bære altsaa endnu de samme Navne, 

 de have haft som Søer, og ere ret skarpt begrænsede mod 

 den omgivende Mose. Grænserne falde sammen med de 

 gamle Søbredder, men have, som rimeligt er, forandret deres 

 Fysiognomi i Tidens Løb. Steenstrup udtaler sig saaledes 

 om disse Søgrænser: „I Aaret 1760 blev den nærmeste Sø 

 ved en Kanal, som gjennemskar den paa dette Sted lave 

 Tunge, forenet med Kattegattet, og saaledes Søen udtørret; 

 senere ere de andre Søer ved Kanaler igjen forbundne med 

 den første, saa de nu alle er vundne til Agerland og Enge, 

 der ere omgjærdede af de lodret staaende sorte Tørvevægge, 

 hvilke langsomt synke mer og mer sammen og blive lavere. 

 Nu have de ved Møllesøen en Højde af 3—4 Fod, men ved 

 den længere inde i Mosen liggende Birkesø 4 — 5 Fod, meget 

 sjelden 6." x ). Skjønt som ovenfor sagt Grænsen mod Mosen 

 er ret skarp, er det dog vist forholdsvis sjeldent, at man nu 

 kan tale om lodretstaaende Vægge, idet disse i Tidernes Løb 

 ere yderligere sammensunkne samt skredne ud eller paa 

 anden Maade have faaet et mindre regelmæssigt Udseende. 



I en vis Sammenhæng med Udtørringen af disse Søer 

 og Arealets Indvinding til Kulturland staar naturligvis ogsaa 

 Anlæggelsen af visse Veje, hvoraf den betydeligste er den, 

 der fra Kongstedlund fører i østsydøstlig, nordøstlig og ende- 

 lig stik østlig Retning forbi Vildmosegaarden til Kjørevejen 

 langs Kattegat; den gjennemskærer Birkesø og Møllesø. Hvor 

 denne Vej drejer i nordlig Retning for at træde ind i Birkesø, 

 afgiver den en Sidevej, der i sydlig Retning skærer tværs 

 igjennem Toftesø og er ført saa vidt frem, at man ved at 

 følge den kan komme ud i Mosens Periferi hen i Retning 



*) Anf. Skr. S. 105. 



11* 



