207 



för att sedan äter aftaga uppât holkfjällen, hvarest de dess- 

 utom blifva mer eller mindre omärkliga till följd af den här 

 stärkt framträdande öfriga beklädnaden. Stjärnhären saknas 

 på bladens öfre sida, uppträda för öfrigt mer eller mindre 

 rikligt, bildande ett mer eller mindre tätt ludd isynnerhet på 

 bladens undra sida samt på holken och öfre delen af holk- 

 skaftet. Färgen på bladens öfversida är hos stolonbladen 

 mera rent grön, hos de stora rosett-stälda basalbladen ljusare 

 grön, på holkskaftens nedre del blekgrön , upptill med allt 

 mörkare och mörkare brunaktig samt öfverst af stjärnluddet 

 gråaktig inblandning. Ligulæ sammanfalla stärkt vid torkning. 



H. hypeuryodes erinrar såsom namnet anger mycket om 

 den alpinska H. hypeuryum N. & P. och torde vara en 

 parallel-form till denna art, som Nägeli och Peter betrakta 

 som mellanform mellan H. Hoppeanum Schult, och H. Pilo- 

 sella L. Af de underarter, som af Nägeli och Peter inne- 

 fattas i det kollektiva artnamnet H. hypeuryum x ), synes den 

 nu beskrifna komma närmast subsp. pingue N. & P. 2 ). 



På samma satt som hos den bornholmska äro äfven hos 

 den alpinska formen (nämligen ß pinguistölonum N. & P.) 

 håren sårdeles stärkt utvecklade i holkfjällens spetsar, hvar- 

 igenom holken får samma karaktäristiska fläckiga utseende 

 som ofvan omnämts ; likaså äro spetsarna af holkfjällen röd- 

 aktigt anlupna hos bådadera. 



1 ) Se Nägeli och Peter 1. c. p. 178. 



2 ) Jfr. Hieracia Nägeliana no. 61 : ß pinguistölonum N. & P. frân 

 Tyrolen pâ 1400—1885 meters höjd. Anmärkas må att en granskning 

 af de af Nägeli och Peter i deras exsiccat-verk utclelade exemplaren 

 gifva vid handen att håren (åtminstone hos det ena individet) äro 

 mycket rikliga uppe i holken och här omkring 2,5 mm. samt på 

 skaften omkr. 4 (ända till 5) mm. långa. Enligt beskrifningen (1. c. 

 p. 179) skulle dock „Haare der Hülle" vara „fast 0, 1 mm., am 

 Schaft spärlich 1—2,5 mm."; ß pinguistölonum skall emellertid hafva 

 „Hülle reichhaarig". Frân denna sista mera speciela form synes H. 

 hypeuryodes afvika bl. a. genom' längre holkar, mera utdragna 

 stoloner med längre internodier och starkare decrescerande blad 

 (således mera af Pilosella-typen). 



