210 



Med afseende på hårbekladnaden forhåller den sig i all- 

 mänhet som den förra, dock sakna håren på holkskaften 

 den svarta, förtjockade basen eller den är åtminstone ytterst 

 obetydligt utvecklad. Äfven på holkfjällen äro håren vanligen 

 hvita eller föga mörknande (mot spetsarna). Glandlerna äro 

 ännu mindre och färre än hos foregående samt te sig som 

 små svarta prickar bland det hvitaktiga stjärnluddet på holk- 

 skaftens öfre del; uppe i holken saknas de nästan helt och 

 hållet eller äro där svåra att upptäcka, då de försvinna 

 bland de svartfotade håren. Stjârnhàren hafva ungefar 

 samma fördelning som hos föreg., men äro mycket spar- 

 sammare på holkfjällen, hvarigenom den ljusgröna färgen 

 hos de inre fjällens breda kanter tydligare framträder; ryggen 

 af fjällen åter är tämligen smal samt mörk af de svartfotade 

 håren. 



Utmärkt af de jämförelsevis stora holkarna med ganska 

 breda, skarpt spetsade fjäll samt de mörkt lökgröna bladen. 

 Liksom hos den föreg. blifva äldre holkar ofta mer eller 

 mindre tydligt svartfläckiga genom hårens mörknande uppåt 

 fjällens spetsar. Härigenom samt genom sin rätt starka 

 hårighet får den en skenbar likhet med H. hypeuryodes, från 

 hvilken den dock lätt skiljes bl. a. genom de mindre och 

 föga stjärnludna holkarna samt den mörkare bladfärgen. 

 Tilläfventyrs står den i samma forhållande tili den föreg., som 

 de särskilda underarterna af H. hypeuryum N. & P. stå till 

 hvarandra. — Äfven denna form är mera sparsamt anträffad 

 (Almindingen). 



3. fl. lamprum n. 



H. barbigero subsimile foliis tarnen lætioribus involucrisque 

 magis glandulosis. 



Rhizoma sat tenue, elongatum. Folia basalia rosularia (ex- 

 tima) oblonga — (interiora) ± late lancec-lata, petiolata, mtegerrima 

 vel marginibus paullum iniquis atque mucronatis, apice (extima) 

 mucronato-obtusa— manifeste acuta, supra prasina effloccosa setulis 



