211 



.sparsis (3) 4 — 8 in petiolo usque ad 10 mm. longis instructa, 

 subtus pallide et canescente viridia stellatofloccosa præsertim secun- 

 dum cost-am sat pilosa. Stolones sæpius complures, subgraciles ad 

 27 cm. longi, cano-tomentosi, eglandulosi, pilis densis albidis cri- 

 spatis ad 5 — 6 mm. longis obtecti, foliis ad 6 lanceolatis decre- 

 scentibus internodiis plerumque brevioribus ceterum fere ut fol. 

 bas. Scapi sæpius 1 — 2, 11—22 cm. alti, ± ruberule virescentes, 

 monocephali, subcrassiusculi , ad 2 — squamulosi, stellato-floccosi, 

 pilis vel setulis sordidis c. 4 — 5 mm. longis patentibus ± densis 

 (præsertim sub involucro) glandulisque minutis superne densis — 

 (summis) densissimis basin versus raris— rarissimis obtecti. Invo- 

 lucrum sat magnum, 10—12 mm. altum , 6 — 8 mm. latum, basi 

 ovoideo-rotundatum , ± grisescente atrovirescens , haud manifeste 

 imbricatum nec multum floccosum, pilis albidis — sordidis den- 

 sissimis aliquantulum sericeo-candid is c. 3 — 4 mm. longis 

 glandulisque cerinis basin versus densis superne minus conspi- 

 cuis vestitum. Sqiiamæ 1 ? 75 — fere 2 mm. latæ , extimæ interiori- 

 bus duplo breviores ceterum ut exteriores ± lanceolatæ et immar- 

 ginatæ acutæ , intimæ ± oblongo-lanceolatæ ± viridule marginatæ 

 — plane virentes longe subulatæ , fere omnes apice conspicue et 

 valde purpureo-coloratæ. Calathidium sulphureo-flavum , 28 — 32 

 mm. latum. Ligulæ marginales ± laceratæ, extus valde purpureo- 

 vittatæ, involucrum c. 6 mm. superantes. Styli colore florum. 



H. lamprum torde vara närmast besläktad med H. barhi- 

 gerum med hvilken den också skulle kunna förväxlas. Den 

 skiljes ern ellertid lätt från denna genom de ljusare bladen 

 och holkarnas starka glandelbeklädnad. Dessutom är den 

 ännu starkare långhårig isynnerhet i holkarna, åt hvilka de 

 tätt trängda, hvita och dessutom mindre utspärrade håren 

 förläna ett mer eller mindre tydligt sidenglänsande ut- 

 seende (däraf namnet). 



Äfven hos denna form äro emellertid håren mörkare 

 uppåt spetsarna af fjällen, hvarigenom holkarna stundom få 

 ett något svartfläckigt utseende, som förhallandet var hos en 

 del af de foregående. Denna färgskiftning framträder dock 

 här mindre tydligt, ofta alls icke, på grund af de redan förut 

 genom glandlerna och hårens tättsittande, svarta basalpartier 



14* 



