218 



löpande i en nästan rät vinkel till en ytterst kort och bred 

 spets. Stolonbladen äro jämförelsevis små med ett kort och 

 mycket bredt skaft samt hafva såsom vanligt en renare färg 

 än basalbladen. Härbeklädnaden är sårdeles stärkt utvecklad 

 på stolonerna och i holkarna, mindre tat men ganska mörk 

 och lång samt stärkt utspärrad på holkskaften, hvarest håren 

 äfven på skaftens nedre delar (i motsats till en del af de 

 foregående) hafva ett tydligt förtjockadt och mörkare basal- 

 parti. Glandlerna äro som vanligt talrikast på holkens nedre 

 och skaftets öfre delar samt aftaga härifrän successivt åt 

 ömse hall. Stjärnluddet är till sin frequens och fördelning 

 ungefär som hos de foregående, i holkarna är det dock före- 

 trädesvis samladt utefter holkfjällens midtellinie men gör 

 sig här föga gällande på grund af den öfriga täta beklädnaden, 

 som isynnerhet nedtill genom hårens och glandlernas för- 

 tjockade svarta basalpartier blir ändä mera sammanträngd- 

 Holkfjällen äro ganska talrika, omkring 12 ungefär jämnhöga 

 mellanfjäll på hvardera sidan af den vid pressningen samman- 

 tryckta holken. De svartaktiga håren fortsätta med oför- 

 minskad frequens ända upp i fjällens spetsar samt sluta 

 tvart strax före yttersta spetsen, hvaraf fjällen vid flyktig 

 granskning få ett trubbigt utseende. Sedermera utlöpa 

 emellertid fjällen i en mycket kort, mer eller mindre stärkt 

 purpurfärgad, naken eller ytterst fmhårig afslutning, som van- 

 ligen först med förstoring kan iakttagas. För öfrigt äro holk- 

 fjällens spetsar smala men ej särdeles skarpa: särskildt de 

 innersta fjällen ha visserligen en lång och smal men icke så 

 hvass spets som hos 11. barbigerum. 



Genom de breda bladen och äfven i någon mån till 

 holkarna erinrar H. diophorum om den här ofvan be- 

 skrifna H. hypeuryodes, som emellertid lätt skiljes bl. a. genom 

 sina större och mycket grâare holkar. Dessa bâda torde 

 emellertid vara på ett eller annat sätt befryndade med hvar- 

 andra, och om H. hypeuryodes eller dess alpinska motsvarig- 

 het H. hypeuryum är att anse som en mera tydlig mellanform 



