230 



rare pilosa — epilosa, subtus magis stellata- præterea fere ut fol. 

 basalia. Inftorescentia 3 — 10 (vel magis) - cephala , contracta, 

 paniculata — subumbellata , humilis , simplex - subcomposita , ramis 

 pedicellisque brevibus subrectis — ± arcuatis subcrassis acladium (5) 

 8 — 10 (12) mm., longum æquantibus densiuscule floccosis glandulis 

 circ. 0,5 mm. longis atris inferne sparsis — densiusculis superne 

 densis pilisque sparsis vel inferne raris albidis basi nigris incrassatis 

 ad 1 mm. longis obtectis. lnvolucra nigricantia, 9—11 mm. 

 longa, 4 — 5 mm. lata, basi rotundata, parum et præsertim in 

 marginibus squamarum stellato-floccosa , glandulosa et pilosa fere 

 ut in pedicellis sursum tamen glandulis pilisque minus minusque 

 frequentioribus atque longioribus. Squamæ subæquales , paucæ 

 extimæ breviores, interiores e basi ad 1,25 mm. lata sensim in 

 apicem sat angustum — subulatum attenuatæ in ipso cacumine 

 obtusiusculæ — (intimæ) ± manifeste acutæ. Calathidium c. 35 

 mm. latum, saturate luteum, radians. Ligulce marginales c. 3 

 mm. latæ, apice glabræ, lacinulis 0,5 — (lateralibus) 1,0 mm. longis 

 instructæ , involucrum circ. 10 mm. superantes. Styli vivi lutei, 

 sicci lutescentes vel livescentes. 



Bladen blifva hos exemplar soin växa på öppen, torrare 

 mark jämförelsevis små samt på undre sidan stärkt violett 

 eller mer eller mindre lefverlikt färgade med stärkt håriga 

 och på ungefär samma vis färgade skaft. Stjälkbladen aro 

 ofta outvecklade, korta och jämnbreda samt bära icke sällan 

 i sina veck förkrympta blomkorgar, som pä bärdigare jord- 

 mån torde komma till utveckling och därigenom förläna 

 inflorescensen ett delvis annat utseende an det ofvan be- 

 skrifna. Det füllt utvecklade stjälkbladet liknar mäst det 

 innersta af de rosettstälda basalbladen, men är vanligen 

 något m era utdraget i spetsen. Bladtandningen når (i regeln) 

 icke till halfva afståndet melian skifvans kant och medel- 

 nerven, vanligen ej ens eller föga mera än fjärdedelen af 

 detta afstånd. Hos exemplar från mera skuggrik och fuktigare 

 ståndort bli bladen (liksorn andra delar) betydligt större (de 

 större måtten i den ofvan affattade beskrifuingen référera sig 

 till sådana ex.), på båda sidor mer eller mindre gröna samt 

 få alltid åtminstone ett stjälkblad väl utveckladt. — Stjälken 



