283 



J., paa Kalkgrund, maaske vild i Dybdal ved Aalborg (M. T. L. 

 1853)! Aagaard (Poulsen 1855), Buderupholm (Schiøtz 1886!), 

 men i Landets øvrige Provinser er den vistnok overalt forvildet 

 paa de ikke faa Voxesteder , hvor den er iagttaget , da den af og 

 til dyrkes som Foderplante. 



Poterium inuricaturn Spach. (S. Eur.). Indvandret, formo- 

 denlig med Frø af Lucerne eil. Esparsette. J., Randers (Ostenfeld 

 Hansen 1888). Møen v. Graaryg sammen med foreg. (do. 1891). 

 F., Vigelsø i Odense Fjord (O. Møller 1891). 



Sangvisorba officinalis L. (S. Eur.). Er funden fl. St. i det 

 sydlige Slesvig , men ikke længere mod N. paa den jydske Halvø 

 eller paa Øerne, hvor den derimod af og til dyrkes i Haver. 



Bosaceæ. 



Rosa lucida Ehrh. (N. Am.). Plantet som Sirbusk i Haver 

 og forvildet. Sj., Markdige v. Værløsegaard (H. M. 1869!). Beruh., 

 Hammershus (Bergst. 1876!). 



Rosa kamtchatica Vent. (N. 0. Asien, Japan). Dyrket som 

 foreg, og forv. Sj., Jonstrup (H. M. 1875!), N. for Farum Sø 

 (do. 1877!). Boruh., Hammershus (Bergst. 1876!). (I Danmark 

 er den neppe indført før c. 1850). 



Rosa ciiuiamomea L. (N. Eur.). Ikke funden vildvoxende i 

 Danmark , men dyrkes ofte i Haver , og er derfra forvildet , især 

 den fyldte Form (var. foecundissima). Sj., Hellebæk (H. M. 1872). 

 J., Dyrehavegaard v. Kolding (Warming c. 1862), Christiansø 

 (Bergst. 1882). 



Rosa alba L. (S. 0. Eur., Orienten?). Ikke vildvoxende, men 

 i flere Varieteter, oftest med fyldte Blomster, dyrket i Haver, og 

 hyppig forvildet. Den findes ikke omtalt hos S. Paulli eil. Kyll., 

 og hvor længe den har været dyrket hos os, er vanskeligt at af- 

 gjøre , men ifølge Crépin er den en Krydsningsform mellem R. 

 gallica og en hvidblomstret R. canina (eller R. coriifolia) ; den har 

 sit Hjem i Balkan-Egnene og er en af de Roser, der levere den fra 

 denne Egn berømte Rosenolie 1 ). 



Rosa p o ni i fer a Herrn. Er maaske ikke vild, men forvildet fra 

 Haver, hvor den dyrkes. Grépin anser den for en Afart af R. 

 mollis Sm., og begge i Forening maatte da antage Navnet R. vil- 

 losa L. som det ældste. 



*) Sml. G. Di eck, die Oelrosen und ihre deutsche Zukunft, Leipzig 

 1889. 



