XIII 



lation mellem Kornvægt og Kvælstofindhold; men i de enkelte individuelle 

 Bestemmelser varierede de to Egenskabers indbyrdes Forhold særdeles 

 meget. Taleren sluttede med at pointere Nødvendigheden af at gaa 

 ned til Individet saavel ved mere theoretiske Undersøgelser over 

 Variabiliteten, som ved Arbejdet for Forædling af Kulturplanterne, og 

 han fremhævede, at Sukkerroedyrkerne kun ad denne Vej, som Vilmorin 

 med en dyb Forstaaelse havde anvist, vare naaede til deres smukke 

 Resultater. 



Efter Foredraget fremsattes Bemærkninger af Assistent S ar au w, 

 Prof. Joh. Lange og Redaktør Helweg. Den sidste udtalte sin Glæde 

 over Talerens Resultater og hans Methode. Paa Rodfrugternes Omraade 

 var man kommet til tilsvarende Resultat med Hensyn til Tørstofmæng- 

 dens Variation. Det var netop Pointen, at man maatte arbejde med de 

 enkelte Individer og isolere dem, om man vilde udvikle nye Varieteter. 



Prof. Joh. Lange gav følgende tre Meddelelser: 



1) Om Tornene hos Cratægus. Crataegus er en i ganske særlig 

 høj Grad tornrig Slægt, baade naar der tages Hensyn til Tornenes Antal 

 og til deres Tilstedeværelse hos saa godt som alle Arter, thi om end 

 enkelte Individer af en eller anden Art kunne mangle Torne, findes saa- 

 danne dog i Regelen hos andre Individer af samme Art. 



Raadspørger man imidlertid Cratægus - Literaturen , vil man finde, 

 at et saa karakteristisk Organs Beskrivelse spiller en underordnet Rolle, 

 og dog er Tornenes Beskaffenhed et vigtigt Kjendetegn til Artsbeskri- 

 velsen. Endnu mindre har jeg fundet en Antydning af den væsentlige 

 og let i Øjne faldende Forskjel mellem to Slags Torne. Nogle af 

 disse ere stillede paa de normale Grenes Plads, og ere altsaa reducerede 

 (tilspidsede og stikkende) axillære Grene, kortere eller længere, men 

 ofte kraftigere og mere eller mindre besatte med Blade, stundom med 

 sekundære Grene eller endog med Blomsterstande (f. Ex. C.pycnoloba 

 Boiss. og C. laeiniata Ucr.). Denne Art af Torne findes hos de fleste 

 Cratægus - Arter fra den gamle Verden, især stærkt udviklede hos 

 C. laeiniata og polyacantha. 



Den anden Slags Torne er meget almindelig, ogsaa hos Arter fra 

 den gamle Verden, men især og sjeldent manglende hos Arterne fra 

 Nord-Amerika. De bære i ung Tilstand meget smaa Skjælblade, som 

 dog hurtig forsvinde, og da kun vanskelig erkj endes, men ingen fuldt 

 udviklede Blade. Hos flere af den nye Verdens Cratægi ere de 

 meget lange og kraftige (f. Ex. hos C . macracantha , rotundifolia o. ft.), 

 men de ere stillede paa forskjellig Plads, hvorfor deres morfologiske 

 Betydning ofte kan være tvivlsom. Snart ere de nemlig axillære lige- 

 som den først nævnte Slags Torne, og kunne da enten være ulige eller 

 omgivne paa den ene eller begge Sider af en Knop eller Gren. Men 

 ofte ere de extr a-axillære, og da sidestillede til en almindelig Gren 

 (til højre eller til venstre for denne), der enten er fuldt udviklet eller 

 repræsenteret ved en Knop. At forklare dem som Barktorne eller som 

 omdannede Blade kan der ikke være Tale om, snarere kunde man an- 

 tage dem for den nederste Sidegren af en normal (axillær) Gren, der 

 da kan være udviklet eller rudimentær, men i Regelen synes de at være 



