— 25 — 



forholdsvis faa Stene paa Jordens Overflade; de, der oprindelig 

 fandtes, er i Tidens Løb blevne dækkede af Vegetationen og dens 

 Affald. Og dernæst er Stenlaverne af ringe fysiognomisk Virkning; 

 Flertallet af dem har skorpeformet Thallus og er meget lidt iøjne- 

 faldende. Endelig er Stenlaverne i egentlig Forstand, saadanne 

 som alene vokser paa Stene, heller ikke meget talrige. 



Af buskformede Stenlaver har jeg paa store isolerede Stene 

 f. Eks. i Rebbild Krat nær Skørping fundet den temmelig sjældne 

 Stereocaulon paschale L. subsp. coralloides (Fr.), der vist udeluk- 

 kende vokser paa Stene; saaledes skal ogsaa Usnea barbata (L.) 

 f. hirta (L.) undertiden kunne forekomme. 



Bladformede og udprægede Stenlaver er Umbilicaria -Arterne, 

 der af Deichmann Brant h er fundet enkelte Gange i Hederne; 

 den almindeligst forekommende U. polyphylla (L.) er truffet „hist 

 og her paa Stene i Heder i det nordlige Jylland". Disse Laver er 

 jo i det hele Fjældbeboere; i Heden vil de kun have ringe Anled- 

 ning til at udbrede sig. 



Resten af de vistnok ganske udprægede Stenlaver er skorpe- 

 formede, nemlig enkelte Arter af Slægterne Leeanora , saaledes L. 

 saxicola (Poll.), L. varia (Ehrh.) og L. cinerea (L.), Lecidea, navn- 

 lig den i Hederne meget almindelige L. sarcogynoides (Koerb.) var. 

 dispansa Nyl. (L. erratica Th. Fr.), Buellia, f. Eks. B. petraea (Flot.), 

 og endnu andre. 



Foruden Umbilicaria-Arteme vokser der paa Stene en Del 

 andre bladformede Laver, som dog ikke er bundne alene til dette 

 Substrat, altsaa ikke er Stenlaver i egentlig Forstand. De vokser 

 nemlig tillige epifytisk, og denne Omstændighed vanskeliggør den 

 ovenfor anlagte Sondring mellem Jord-, Sten- og Epifytlaver. Naar 

 jeg har bibeholdt denne Gruppering trods det, at den ej er helt 

 gennemførlig, beror det paa, at den synes mig naturlig og bekvem 

 for Omtalen af Hedens og beslægtede Samfunds Likenvegetation. 

 De bladformede Laver, der saaledes baade kan optræde litofilt og 

 epifytisk er i det væsentlige: Cetraria glauca (L.), C. saepincola 

 (Ehrh.) med dens to Varieteter, Parmelia saxatilis (L.), P. physodes 

 (L.), P. olivacea (L.), Xanthoria parietina (L.) og Physcia stellaris 

 (L.). Det er vel værd at lægge Mærke til, at der af nogle Arter 

 optræder særlig litofile Former, saaledes af Parmelia saxatilis Va- 

 rieteten omphalodes (L.), af P. olivacea Formerne prolixa (Ach.) og 

 fuliginosa Fr. og af Physcia stellaris Varieteten caesia (Hoffm.). 

 Cetraria glauca har jeg en enkelt Gang fundet paa Stene; i Følge 



