— 97 - 



ved Navnet „ægyptisk Hvede" og drager af dens Forekomst i Pæle- 

 bygningerne Slutninger om, at disses Beboere allerede i Stenalderen 

 har gjort „Forsøg" med fremmede Kornsorter, Forsøg, der dog i 

 dette Tilfælde maatte opgives, da T. turgidum ikke vel taaler 

 Klimaet i Schweiz. Han ser endog heri en Antydning af, „at disse 

 Folk ingenlunde har levet saa afsluttede fra Verden i deres Pæle- 

 byer, som man ofte forestiller sig det" 1 ). 



Hvis den foreliggende Art imidlertid ikke er engelsk („valsk", 

 „ægyptisk") Hvede, men Dværghvede, falder naturligvis disse Slut- 

 ninger til Jorden. 



Det nævnte Aks, der henførtes til T. turgidum, er da iøvrigt 

 ogsaa vedblevet at være et unicum. I den Pælebygning, hvor det 

 fandtes, ved Robenhausen i Kanton Zürich, en af de vigtigste 

 Pladser fra Europas yngre Stenalder, har J. M e s s i k o m m e r senere 

 fundet „prægtige Aks" af T. compactum muticum og T. vulgare anti- 

 quorum, men intet Spor af den formentlige T. turgidum L. 2 ). 



Efter hvad Fundene i det hele hidtil har oplyst, maa det 

 snarest antages, at T. turgidum er en forholdsvis sent opstaaet 

 Kulturform, der i Oldtiden dyrkedes i de nordlige Middelhavslande 

 og herfra maaske er bleven spredt mod Nord og Syd. „Mirakel- 

 hveden" (T. turgidum compositum) nævnes af Plinius 3 ), hvoraf 

 turde fremgaa, at Arten „Valsk Hvede" dyrkedes i de Romerne 

 bekendte Lande i alt Fald ved vor Tidsregnings Begyndelse. 



vel i et Fund fra det gamle Ægypten at have paavist T. turgidum L., be- 

 stemt efter nogle faa Brudstykker af Akstenen (rachis). (Sitzber. d. kais. 

 Akad. d. Wiss. Math.-Naturw. Classe. Bd. 45. Abth. II. Wien. 1862, p. 79). 

 Dette turde dog, ligesom de senere, af andre udførte Bestemmelser af 

 fundne Korn og Tydning af Afbildninger, bero paa en Fejltagelse. Vigtigt 

 er, at denne Hvedeart ikke er funden ved de omfattende nyere Under- 

 søgelser (Schweinfurth: Ber. d. d. bot. Ges. Bd. 2. Berlin. 1884, p. 370). — 

 Hvad der af fundne Hvedekorn fra forhistorisk Tid i Norditalien er henført 

 til T. turgidum, er næppe heller sikkert adskilt fra T. vulgare (L. Pigorini 

 und P. Strobel: Die Terramara-Lager der Emilia. Keller: Pfahlbauten. 

 5. Bericht. Zürich. 1863. 4°, p. 138. Atti délia Soc. Ital. di scienze nat. 

 Vol. 6. Milano. 1864. Særtr., p. 28. G. Buschan: Vorgeschichtliche Bo- 

 tanik. Breslau. 1895, p. 18. L. Wittmack: Zeitschr. f. Ethnologie. Bd. 22. 

 Berlin. 1890. Verhandl., p. (617) med Anm.). 

 x ) Heer, I.e., p. 6. Jfr. H. Messikommer: Sämereien und Früchte auf der 

 Pfahlbaute Bobenhausen. Zeilschr. f. Ethnologie. Bd. 15. Berlin. 1883. 

 Verhandl. p. (233) -(236). 



2 ) „Flora". Begensburg. 1869, p. 320. 



3 ) Plinius: Hist. naturalis, lib. 18, cap. 10: fertilissima tritici genera ramo- 

 sum et [aut] quod centigranium vocant. 



Botanisk Tidsskrift. 23. Bd. 7 



