— 113 — 



int er cellulært og danner aldrig Haustorier eller lignende Organer. 

 Efter deres Forløb kan man skelne mellem to Typer af Hyfer; 

 nogle, der er ganske rette paa lange Strækninger og løber parallelt 

 med Nerverne, og andre (som udspringer fra de første), der med et 

 mer eller mindre bugtet Løb, især i Bladets Tværretning, fordeler 

 sig overalt i Mesofyllet. I dette Stadium holder Svampen sig i 

 Bladkødet og fruktificerer ikke. 



Overgangen til det følgende Stadium viser sig ved, at enkelte 

 Celler eller Cellegrupper kollaberer, eller ved, at der hist og her 

 optræder brune Farver i Cellevæggene (især i Overhuden). Der 

 ses da tillige ofte (særlig hos Havre) et ejendommeligt Fænomen: 

 Paa visse skarpt begrænsede Steder 

 af Cellevæggene dannes der en For- 

 tykkelse, der sér ud som en Draabe, 

 der udskilles af Cellen (sé Fig. % B); 

 paa samme Celle kan der findes en 

 eller flere saadanne. De kan ogsaa 

 forekomme i de snævre Cellemellem- 

 rum og udfylde dem helt ; de ligner , * l ?' "! 



_., , , . , ~ „ Havre-Helminthosporiose. 



da en Kitmasse, der binder Cellerne Fladesnit af Bladkødet (x250) 



sammen (Fig. 2, Ä). Disse mærkelige (sé Teksten). 



Dannelser farves stærkt med Tionin og 



andre basiske Anilinfarver; iøvrigt har jeg ikke undersøgt dem nær- 

 mere; de har en vis habituel Lighed med de af Mangin (38, 64 ff.) 

 iagttagne Pektataflejringer hos Helleborus, Equisetum, Narcissus o. a. ; 

 den stærke Farvning med basiske Farver kunde tyde paa rigelig 

 Tilstedeværelse af Pektinstoffer. Iøvrigt kan lignende Fænomener 

 iagttages ved andre Sygdomme hos Byg og Havre end de her- 

 behandlede. 



Mumifikationsstadiet (Fig. 1, B) karakteriseres først og 

 fremmest ved en almindelig Bortdøen og dermed følgende Kollaps 

 af Grønvævets Celler; Turgescensen forsvinder; Cellevæggene falder 

 sammen og foldes mer eller mindre, hvorved Intercellularerne forstørres 

 stærkt (smlgn. Fig. 1, A og B); Celleindholdet skrumper sammen 

 til en ensartet Masse, tæt omsluttet af Væggen, ret stærkt lysbry- 

 dende, uden nogen fremtrædende Forskel mellem Plasma og Kærne. 

 Grænsen mellem de op til hinanden stødende Celler udviskes. 

 Tydningen af de sammenfaldne Væv bliver vanskeligere, jo længere 

 Processen skrider frem. Som Følge af de her skildrede Foran- 

 dringer aftager hele Bladkødets Masse, saa at Bladets Tykkelse 



