- 149 — 



Substratet kan der selvfølgelig ikke være Tale; jeg maa derfor med 

 De Bary (3, 409) antage, at Ringenes Fremkomst er et Udtryk 

 for en af „indre Aarsager" bestemt Periodicitet i Myceliets Vækst. 

 Derimod har Jones sikkert Ret i, at Perioden er en daglig, hvor- 

 for man passende kunde kalde Ringene „Dagringe". Ringenes 

 Bredde svarer nemlig til Mycelradiens daglige Tilvækst; i et For- 

 søg med H. gramineum var Tilvæksten i nogen Tid ganske kon- 

 stant 10—11 Mm. pr. Dag, maalt paa Diametren af Myceliet; der 

 fremkom meget smukke „Dagringe", hvis Bredde overalt var 5 Mm., 

 altsaa lig Radius's daglige Tilvækst; lignende Forhold har jeg flere 

 Gange konstateret hos H: teres. 



I andre Tilfælde opstaar røde Farver; de fremkommer dels 

 intracellulært som stærkt lysbrydende, orangefarvede Korn eller 

 Draaber i Protoplasmaet, dels ekstracellulært som kornede eller 

 naaleformede Dannelser i Substratet; Cellevæggene farves aldrig. 

 Makroskopisk viser de røde Farver sig med forskellige Nuancer 

 (skarlagen, kødfarvet, kobberrød). I enkelte Tilfælde er Myceliet 

 vi olet farvet ; hvorledes denne Farve fremkommer, har jeg ikke 

 undersøgt nærmere. 



Medens jeg hidtil har holdt mig til Myceliets almindelige For- 

 hold , skal jeg nu gaa over til at belyse Spørgsmaalet om , hvor- 

 vidt Myceliet er forskelligt hos de fra de forskellige Sygdomstyper 

 isolerede Svampe. Mikroskopisk har jeg ikke fundet nogen karak- 

 teristisk og konstant Forskel. Derimod har jeg stedse fundet en 

 let iagttagelig Forskel mellem de 3 Former i Henseende til Luft- 

 myceliets Habitus og Pigmentdannelsen; Undersøgelsen heraf maa 

 selvfølgelig ske paa lige gamle Renkulturer udviklede under samme 

 Kaar. 



Kulturernes habituelle Forskel vil fremgaa af vedføjede Foto- 

 grafier (se S. 150—151). 



Paa Ølurt (Fig. 7) viser Luftmyceliet sig i gamle Kulturer af 

 H. gramineum som en snehvid , ensartet Masse , i hvilken Hy- 

 ferne er vævede meget jævnt sammen uden at hobe sig sammen til 

 Klumper, Totter o. 1. H. teres har kun sparsomt hvidt Luftmycel, 

 der samler sig til enkelte Klumper eller Totter (som i Regelen op- 

 staar omkring Sklerotierne) , mellem hvilke man ser det sorte Sub- 

 stratmyceldække ; i mange Kulturer kan man se endnu mindre 

 Luftmycel end her afbildet, ja i enkelte er det helt forsvindende. 

 Jeg har med Vilje afbildet en af de Kulturer, der havde mest Luft- 

 mycel ; til Trods herfor er den, som det vil ses, overmaade afvigende 



Botanisk Tidsskrift. 23. Bind. a a 



