— 155 — 



betegnede sekundære o. s. v. og de med I betegnede Konidier af 

 første Orden, II af anden, III af 3dje o. s. v., vil det heraf ses, at den 

 Udviklingsfølge , der gælder for Udviklingen af Primærkonidier af 

 1ste, 2den, 3dje o. s. v. Orden , ogsaa gælder for de af Primærko- 

 nidierne udviklede Sekundærkonidier og disses Søsterkonidier. 



Sammenfatter vi nu disse og en Del andre ganske overens- 

 stemmende Iagttagelser, kan Konidiedannelsen hos H. teres karak- 

 teriseres paa følgende Maade (se Zopf 70, 32 f. og 41): 1) Den ved 

 Konidiebærerens Forgrening fremkomne „Konidiestand" (Zopf) er 

 en enarmet Kvast, idet alle relative Hovedakser afsluttes med Ko- 

 nidiedannelse og deres Forgrening stedse er ensidig; de sukcessive 

 Akser ligger ikke i samme Plan, og da Forgreningen ikke stedse 

 foregaar til samme Side, men i Siksak, maa Standen nærmere be- 

 tegnes som en Svikkel; 2) Udviklingen af de enkelte Konidier 

 foregaar ved Celleafsnøring; 3) Ved Nydannelse af Konidier paa de 

 allerede dannede kan fremkomme korte 2 — 3-leddede Konidie- 

 kæder, inden for hvilke Udviklingen sker i opstigende Følge 

 (Zopfs II Type: „Conidienbildung durch Sprossung"). 



Denne Udviklingsgang finder nu ikke alene Sted hos H. teres 

 paa de syge Blade, men ogsaa i de Tilfælde, hvor det er lykkedes 

 mig at paavise Konidiedannelse i Renkulturer. Endvidere gælder 

 dette Skema for begge de andre Arter, dog med den Forskel, at 

 H. gramineum er endnu villigere til at danne Sekundær- og Tertiær- 

 konidier end E. teres, medens det hos H. Avenue er meget sjældent 

 at se Sekundærkonidier; hos begge Arter kan man finde syrnpo- 

 dialt forgrenede Konidiebærere, med indtil 5 relative Hovedakser i 

 Sympodiet (færrest hos H. Avenae). 



Naar Konidierne er fuldt udviklede, løsnes de overordentlig let 

 fra Konidiebærerne (eller Moderkonidierne) ; det mindste Vindpust 

 eller en lille Draabe Vand er tilstrækkelig til at frigøre dem. Der- 

 for finder man i Skrabningspræparater altid Konidiebærerne iso- 

 lerede, som vist i Fig. 15. Undersøger man et stort Materiale, vil 

 man finde dem i en Mangfoldighed af Former, paa hvilke Fig. 15 

 giver nogle Eksempler. En fremtrædende Ejendommelighed er de 

 af Eriksson og andre omtalte Knæk i deres øvre Ende; Frem- 

 komsten af disse vil efter det ovenstaaende være klar: hvert Knæk 

 svarer til en Akse i Sympodiet. At det virkelig er saa, kan let 

 vises, da man altid kan paavise Stedet, hvor en Koniclie er ud- 

 viklet; her findes nemlig i Flyfevæggen, som af Eid am paavist, en 

 „sort Plet" af samme Natur som den, der findes i den basale Del 



